364 



*slyn^a ^) Xhfncku f. Slyna, flicksnärta. 



slyngel Xhpndhl pl. -ilar m. 



slå v. V.o pret, Xlåw sup. A?«yj vi), tr. o. intr. — tu, ha ama 

 o klo ha ana Ordspr. 

 klåas 1. klös 1. Xlbs pret. Hösta 1. Måtsta sup. Xlåi}is(t) 

 1. Xlåsta vb. dep. 1) Slåss. — ti stoiv o V.aista 

 so ha kmsta om qgu. — Xloasim,^po}pka^^^o fa^ 

 tli pangar (1, tuhak) Ordst. 2) klos at nan Brås 

 pä ngn 2). — Syn. bädda, bänka, basa, '''baska, 

 bulta, dagga, damma I, daska, *dorfva, ^druuta, 

 *dryiita, *dugga II, *dimta, *däka, *dåmma, 

 dänga, '"fjutsa, *fladda, *flaiia, *flaska, 'Hatsa, 

 *flatta, ^flinta, *flotta II, *flädda, *flätsa, kuada, 

 kuöla, *knöstra, *lamma II, mjöla, plaijga, 

 *platta, pligga, ^platta, *ramma, rappa, *sla(j)- 

 ska, "^smacka II, *smala, *smaska, *smita, 

 ^smocka, *smätta, *stTaka, *sutta, *sveda III, 

 *sviska, torfva, tröska, tiiffla, tiifsa, =^töfla. 



[slä s.] *slaga3) klögu f. — Gr. § 85. 



*släare klöar m. Benämn, pä den som i bållspel med sältran 

 slår till bållen. 



*slångriig" *) Xlå^gru adj. Lång och gänglig. 



*slåta ^) Xlöta sv. vb. intr. 1 Upphöra. — rami ha klofa mp, 

 gqiu mt ostq hraul mt h^}pji! 



slätter — ers. af hö-*gärda, *högörsgärda. Jfr ■höbärga, 

 högöra v. 



slätterfolk — ers. af *höbärgsfolk. 



släcka klkk sv. vb. tr. 2. — Xlak qv ajjln! 



1) Öb., Hs., Uppl., Sra„ Vg. (Rz 623 b). -) Samma tis. i 

 Px ö. (åtm.) Ingå. ^) Hvbfj., Ru., Åm. *) Nu. (a), Svea- o. Götald 

 (å) Rz 623 b, Götald slångra vb. 'gå och slänga på kroppen' ibd, 

 ■') isl. slota. NVa, Na., VNyl., Svea- o. Götald (Rz 628 a). 



