370 



snöd snmad adj. — tan snmucl Djäfvulen. — no^^o fan snoiad, 



va^sku du nu dicera Jufpr o kojjlar harf.jriati. 

 snödrifva smdnvu f. 

 suöf la — ers. af ^snolla. 

 snö-flisa smfllsii t »Snöflinga. 

 snöhvit snévH adj. — Jia a snqvit i qgu som a vql^,so rad o 



[snöig-] "-''snög-ug- snégu adj. 



snökoja smkbjpju f. — ja bod i sn0ko}pjuy ma^g dagar i 



sto^^koga to ja va po arbait tide ve?' ijo. 

 snö-*mä(l snémöd ut. pl., n. Snösörja. — vi fi sigul dhmim 



snqmodi o nula isbata f^ti vi kom ti ipi vatm. 

 snö-^^mäkas snémökas ut. pl., n. Snöskottning. 

 snöpa smp pret. o. sup. sjioft vb. tr. — väst mf, ska ja snep 



da är en icke ovanlig hotelse till barn. 

 snöplog- snéplöiv pl. -ar m. — Ex. under a. 

 snöra I smr sv. vb. tr. 1 = hsv. — smj^raipi om saka so di 



int fajjfar i haka frön lasi. 

 *snöra ^) II snm- sv. vb. intr. 2 [ov] Skynda, springa. 

 snöre snor n. 



*snörfvel smprvil pl. -dar m. Pojksl^mgel. 

 snö-[ripa] "^'-rvpa snqrj/pu f. 

 snörpa S7uprp sv. vb. tr. o. intr. 1 1. 2. — Jia smfrft mun, 



ihop 1. smprpa po mun. 

 snö-*skvirra 2) snéskvlru f. Snösparf, emberiza nivalis. 

 snöväder snévadar ut. pl., n. 

 [socka] ■') *sock ^ö^ pl. -ar f. 



^) Kändt från Vg. (Rz 639 b) och Norge. Ordet hör naturl. 

 till *sno v. II isl. sniia. '^) Sålunda i NVa = Px snfjSVcer f. 

 idm. Jfr (?) no. skvara v. 'bräka'. ^) Np., Na., Estl., Ru., allm. 

 i Sverige enl. Ez 651 a; isl. SOkkr m. af lat. SOCCUS. Det finska 

 Sukka idm är lånadt från skaiid. 



