409 



*svai'tsui2;gas ') svcbijiigas sv. vb. dep. 1 (vanl. imp.). — ha 

 svdrtju^cis säges om eld som brinner trögt. 



sved svaid pl. -ar m. 



sveda s. — ers. af * bränna s. 



sveda v. I svåul sv. vb. tr. 2 = lisv. — svaid mt alt som 

 ludi a Ordst. 



*sveda2) v. II svédla sv. vb. intr. o. imp. 1 Svida. 



*sveda v. III svåid sv. vb. intr. 2 [hl 1. om nan] Slå. 



svedja svkh pret. o. sup. svklia 1. svidtja vb. tr. 



svedjeland svkhlånd n. — Syn. brännlaud. 



*svege ') svaga m. 1) Vidjeband, ish. sådant afsedt till att 

 bära hö med. 2) gar ma r^va > svaga tis. Går framåt- 

 lutad. (Jfr isl. svig n. 'curve, eircuit'). 



svegna — ers. af *räna. 



svensk svånsk adj. 1. pl. -ar m. — a tu svéMsk du Är du 

 klok, du? 



svenska svånsku f. 1) Svensk kvinna. 2) svånskii 1. svknsk 

 ut. pl., f. Svenskt språk. — noiv talar ja svamk 1. po 

 svanskil so du kund hm- ma. 



svepa v. svåip sv. vb. tr. o. intr. 1:1) = hsv. 2) [td 1. om 

 nan] Slå ngn. 3) Gre kor mjöl inveckladt i hö *). — 

 ja^ska svatp ot kritura i kvalcl an. 



*svepa ■^) s. svaipu f. Foderbäll bestående af hö veckladt om- 

 kring mjöl. 



*svep-korg svåipkårg pl. -ar m. Korg hvari kofoder (*svepa) 

 förvaras. 



^) Jfr GK. Nyl. Uppl. SVartsugga f. 'ved som har svårt att 

 brinna'. ^) Vore fn. *SviÖa, kvant. aflj. till sviöa; fht. SUedan 

 'creraare". '■^) isl. svige ra. Ållm. i Sverige enl. Rz 704 b; Öb , 

 Hvbfj., Kkr, Nagn. ^) Senare bet. i Öb., Hsk., ÖNyl., Götald (Rz 

 703 a); isl. SVeipa v. bl. a. 'om- 1. inveckla'. ^) Ög. Sm. idm 

 (Rz 703 b). 



