411 



svordom svQ(/öm pl. -ar m. 



[svulleiil -''sulleii ^) suh adj. — ho hama a so suh po gra- 



uiskos tarpaii, ast lavar a na la^g mp mair. 

 svullnad — ers. af *sylme. Jfr ^grissla. 

 [svultenj '''sulteu '^) sfdh 1. så/Ji adj. Hungrig. — ja a so 



sulf/h, ja vil ha mat! 

 svag'er svögar pl. svågrar ni. 

 sval svél ut. pl., m. 

 *svaiig'e ^) svänga ut. pl., m. Veka lifvet, smalaste delen af 



bålen, ish. pä en häst. — ha a tom j svänga. 

 *svaug-fallen sväggfåk adj. Utmager, tom. 

 svar svår adj. — harlin (1. ^(Ju) svart^§o tug salh, svidar 



a so spöt! Ordst. 

 svårighet svonhht ut, pl., f. — int a ha mm svonhatt ma 



hoxpji po ha galyi,^t(Er a fins so ma^^karar. 

 sväfva svav sv. vb. intr. 1. 

 svägerska svåga^ku 1. svagasku f. 



svälja svälh pret. o. sup. sv;'tl(l 1. [sälls.] svcU(l vb. tr. o. intr. 

 svälla sval pret. sval sup. svilh vb. intr. 

 svälta svalt pret. svält sup. svfdtt vb. intr. o. tr. [-U- jte -U-]. 



— a^ska'nt svalt kritura sin. 

 sväug svagg pl. -ar m. 

 svänga svagg sv. vb. tr. & intr. 2. 

 *svära -^j svéru ut. pl, f. Svärmor. 

 svärd svml n. 



^) isl. sollenn fsv. sullin (p. p. af vb. svalla svcslla) -. Öb., 



Non-ld, Sveald. (Rz 707 a). ^) isl. solteun fsv. sultin (p. p- af 

 SVelta SVcelta); Öb.; allm. i Sverige enl. Rz 709 b. ^) is\. svangr 

 m. 'ljumske'. Ordet förekommer bet. 'ljumske' i Vö. o. Px; 'veka 

 lifvef i NVa., Hs., ÖNyl., Sörb.: 'inböjningen under fotbladet' 

 \ Fby, VNyl., Rg., Ög., Nk. (Rz 707 b); 'smalaste stället pä 

 fotsulan' i Br. *) got. svaihru fsv. svCera f. ; Fby, Pojo, Götald 



(Rz 710 a). Upptages ss. 'föräldr.' i Sundéns ordbok. 



