417 



säg:a såi] 1) pret. sä sup. såkt vb. tr. o. intr. — sa\j ma ha 

 1. saij ot ma ha! — satj ot 1. /ör a hur a ska (Ucera! 



— saij om hade ^g^ga^gu Uk! — sakt a sa/d Ordst. 



— saJä o dzort tis. — Jfr "^'kvitta, 

 sägen — ers. af gåta s. 



*säka 2) saka sv. vb. intr. o. imp. 1 Vara fuktig. 

 säker I sakar adj. Viss, sann. — ha a sakart, lia tis. 

 *säker ^) II sakar adj. Fördömd, sjndfull. — vätska du hr;/ 



da i sakar vmla! tis. — När en sak(a)rm mamsUu dör 



sägas kyrkoklockorna hafva dofvare ljud än annars. 

 *säkiig -) såku adj. Fuktig, våt. — ha a so sakut jcer ver 



Ifs^jpja (o: Östensö). 

 sälg sålg, def. såhja 1. silia (1. -i), pl. silgar f. 

 sälja såh pret. o. sup. sdlcf^ 1. sål(l 1. sdl(f_ 1. 5o/(/ vb. tr. — 



ha du (1. ha a) sojcj (&c) ^§mbri o ta^a pagga säges till 



(1. om) en som ej vet ut och in på sig. 

 säll sal adj. [Sälls.]. — Jfr *väles. 

 sällan salan ad v. 

 sällskap salskap n. 

 sällskaps-kamrat *) salskapskainhråt pl. -ar m. Umgängesvän. 



— ha forell stan ostq syp ma salskapskamhrqtra sm. 

 sälta såltu 1. såUu ut. pl., f. 



sältra s. såltru 1. saltru f. Bällträ. 



*sältra v. saltar 1. saltar sv. vb. intr. 1 Teka vid bällslagning 

 (genom händernas skiftevisa flyttning långs sältran). 



^) Allm. i svenskt tal. På östsveuskt område finnes uttalet 

 säga blott på Rågöarna o. Runö (jfr Hultman Ostv. Diall. i Fin!. 

 Bdr. p. 123 n. 4). 2) jjz 7J8 a under SÖgg (Vö. sågu f. 'moln', 

 adj. regndiger' isl. soggr a. 'fuktig'), dit ordet dock ej kau höra; 

 jfr bällre Rz 563 a sik seke 'vattensjukt ställe' isl. sik n. 'ditch, 

 trencb'. •^) Är kske det isl. sekr fsv. Sceker a. 'skyldig, saker". 



*) Estl. sällskapsvän idm. 



27 



