424 



talUuickare tdlhakar m. Hackspett. 



tallkoftle] tdlkbt pl. -ar m. 



fallrik td//lnk pl. -ar m. 



fallskate tdlskata m. Talltopp. 



tallskog tdlskög pl. -ar m. ^ 



tall-strniit tdlstriint pl. -ar m. 1) Årsskott pä tall. 2) Tallkotte. 



[tal]maii *talu- ') ttHumån 1. tdhimån pl. -man(ar) m. Gr. § 43, 1. 



*talug 2) ^(J^jtl. ^a^^t adj. Talför. — bp a so Mii j}psom preii(t)n. 



tam tam adj. 



tamp tdm^ pl. -ar m. 1) Stropp. 2) Jämten längst in i ving- 

 stocken och hjulaxeln på väderkvarn. 



[tandj *taiin ^) tån, def. tåna o. tända, pl. tdndar, f. — Jia 

 sir int hun na langar an tt tandra Ordspr. 



landad tema 1. tända adj. 



*tande *) tända m. Veke. 



tandkött tänisyt ut. pl., n. 



tandlös tänlgs adj. — Hällre säges mtci tandar (1. tandra). 



tandrad tånräd pl. -ar f. — ja har magg tandar hmi. i ho 

 tanradra. 



tandrot tänrgt pl. obr., f. 



'•'tand-sa tä^isu f. Tand (i bspr.). 



tandsjuk tänsmk adj. Lidande af sjuka tänder. 



tandvärk tänvcbrk (1. tån--) ut. pl., m. — tatwcerlh a ak svå- 

 rast plogu, a^skii ha lust ti Xlo h^vu i vadia. 



tanke tågka m. 



tanklös tägkUs adj. 



tapa fi. tdpa ut. pl., m. Sed, vana. — säma tåpa adv. tis. På 

 samma sätt. 



1) fn. Holumaör m. Äfven i Vb. t^luman m.; Pg. Py. 

 *taluman. ~) GK. NVet, («?), Mx, Pö., Px, Nyl. {a); isl. tglogr 



'wellspokea'. ^) isl. tomi fsv. tan(n) f.; detta uttal är allm. i Fld. 

 *) Öb., Kkr, Pg., ÖNyl.; da. tände. Se Rz 735 a. Jfr. fn. tayidre 



m. 'eld' got. tandjan hsv. tända, fhty. zuntian nhty. zilnden vb. 



