385 



sprita fj^Ut^) sv. vb. tr. 1. — split a;rtra 1. fiadruna. 



spritta — se sprätta IL 



*sprittla '^) sprital sv. vb. intr. 1 [okrigg sa] S|)arka omkring 



sig. — oks/j spntlar' ohn^rj sa. 

 s])riickeii-tlicka ^) sprutsipÅku pl. obr., f. Okv. 

 sprund sprund n. 

 spruta s. sprmtu f. 

 spruta v. sprwt sv. vb. tr. o. intr. \. — di sprmta so havjan- 



dis po äjjlii, man int fi di llakt a antö. 

 s])räk sprqk n. 

 spraka sprök sv. vb. intr. 1. — vih sprokas ve^tijp ig^ga^gu 



om huda satsa. 

 språklåda sprÖklodu ut. pl., f. — ha a mt nqmJ)otn i 



sproklqdu hans. Anv. äfven som okv. = följ. 

 spräkmakare sprokmåkar m. Pratmakare. 

 *spräta ^) I spröta sv. vb. tr. 1 Uppresa stänger. — sprota 



certra (nml. för refvorna att klänga efter). 

 *spräta ^) II spröta sv. vb. intr. 1 \ov\ Grå med fart och med 



styf hållning. — ha Mäkta bakat a bara som a sprota ov. 

 sprate spröta m. 

 spräcka språk sv. vb. tr. 2. 

 *spräckla spriklu f. Spräcklig ko 1. tacka o. s. v. — Jfr Gr. 



§ 19 II 1 r- 

 spräekl[ig] *-ug sprtklu adj. — Syn. *dinglug\ *haglu^. 

 spränga spragg sv. vb. tr. 2. 

 sprätt — se *spet(e)korf. 



1) Öb., Pg., Kim. 2) VNyl. i samma bet.; hör till j/" *spnn- 

 ian *sprant isl. spretta (Rz 660 b o. 661 a, Vll Nyl. Et. p. 39). 

 ^) Jfr Py. Sprucken-pojke idm. *) Jfr Fryksd. *sprÖta v. idm. 

 5) Fby idm, jfr isl. Sprote hav. språte m.; aflj. bärtill är Vö. sprmpt 

 'köra med fart' — 1. jfr. got. sprauto adv. 'hastigt'. Däremot hör 

 hit väl ej isl. no. Spr0yta 'to sport; slcenge sig till siderne'. 



25 



