387 



späck sptik ut. pl., n. 



späd spad adj. 



[späda] *spädja ^) spach pret o. sup. spid vb. tr. — liu spa- 

 dar m((^Xlsa ma vatnh i iåajjlu tide i lida. 



späuua spån sv. vb. tr. o. iutr. 2: 1) = hsv. — ha spant 

 0gii(na) r ma so stint 2) Gripa, fasttaga -), t. ex. katii 

 spant rotu. 3) span^öv Ila, skynda. 



spänne spän n. 



*spärra s. ingår i sms. nagel-"^spärra, qv. v. 



spärra v. spér sv. vb. tr. 1. — spcer imot Spjärna emot. 



'^spärriug ^) spcéngg pl. -ar m. Sparfhwk. 



spö spq n.; hufvuds. i uttr. fo 1. fo spå Undergå spöstraff. 



spöka — ers. af '^rammas 1. se *ramt. Jfr gå uppdagad, 

 ntbördiug*. 



spöke spok n. — tar a talar om spqUi, visar a sa Ordspr. 

 — Jfr *böfve, *liam, '^liamiuel, utbördiug. 



spörja spwi pret. o. sup. sporjd 1. sport. [Sälls.]. 



stabbe sfdba m. 



stack stäk pl. -ar m. — Syn. *bröte. 



stackare stakar m. — ståka§ 1. stakas oböjl. adj. — staka^ 

 krpi §om detta ga mt i hije ilvadrt! — Syn. *väsel. 

 Jfr (i ordets nedsättande bet.) bräcka, *jassare, kacka, 

 *kryckel, *pjasare. *pjas(e)byx[a], ^ruckug-vigg, skit, 

 skitig-byx, skitigt-vrak, skitkarl, *ynkhet, ynkliug. 



stack[ig] *-ug stäku komp. stakar^) superi, ståkuast adj. 

 Kort. 



stad I stad, def. stibiy pl. städar m. Urbs. 



stad II städ pl. -ar f. Rand, kant ish. på väf (men äfven på 

 annat). — Jfr *kal s. 



1) ÖNyl., Rg. -) Åm. Nyl. Estl. idm. ») Gotl., Estl.; isl. sporr 

 m. 'sparf. *) Stark komp. i fsv. (strckkre) äfvensom Pv-, Estl., 

 Sm., Bhl., Sk. (Rz 666 b). 



