391 



stick sttk n. Sting. — ja fik a f\p stih a^it tis. För alldeles 



intet. 

 sticka v. I sWv pret. ståh sup. stuUi vb. tr., intr. o. imp. — 

 he, sttkar ma i riprhi o alstane., ha val 

 ilvadar. 

 sHhs pret. o. sup. -ist vb. dep.; t. ex. jahU^ga 

 shhs. — Jfr *picka v., "^pickla. 

 sticka v. II sUk sv. vb. tr. 1 Sticka t. ex. strumpor. 

 ^sticka v. III sUka O sv. vb. tr. 1 Utstaka vinterväg. 

 sticka sUku f. = hsv. 



sUkii 2) f. Remmare 1. käpp bvarmed vinterväg utstakas. 

 stick-bäge sUkhöga m. Täckbåge. 

 *stickeP) stiisil pl. obr., m. 1) Spets, i sms. is-*stickel. 2) 



Kvicke i kreaturshorn. 3) Tånge i sms. riiiup-*stickel. 

 stickelbär sUtsilhcbr n. 

 stickelbär(e)buske sUisilbcenhöska m. 

 *stickla*) sUkal sv. vb. tr. 1 Vårdslöst uppsätta. — mt ha 



du stikla up van so at hatla pinu falilar wi ma. 

 *stick-sticka stiksUku f. Strumpsticka. 

 sticksöm '') sUkshm ut. pl., m. Strumpstickning. 

 stig stig pl. -ar m. — Hällre anv. *tråd II. 

 stiga stig pret. ståig 1. stag [vanl. obet.] sup. stkUi vb. intr. 



— stig mr 1. ov vaiji Stig ur vägen! — hu stag up 



frön sanclza. 

 *stikta ^) stikt sv. vb. tr. 1 Inprägla. — vam ha stikta i da 



hå? 



^) isl, stika vb. 'nedslå pålar'. -) Öb. (dels med k dels k), 

 ÖNyl. idm; Estl., Ru.; isl. stik f. 'a stick'. ^) isl. stikell fsv. stikil 

 m. 'hornspets'. Bet 'kvicke' i Pg-, Estl., Ru., SM-e, No. (Ork.), 

 'mmptångé (osammansatt) i EF. o. Nk. •*) NVa., Gotl. (Rz 676 

 a). I några diall. *strickla (södra Gotl., Wp.) idra. ^) Vö., Ko. 

 & Hsk., Na., Gotl. ^) Jfr ä.-nsv. stikta "stifta' ags. stihtan 'an- 

 ordna'. 



