490 



äktcuskii)) kkUjskap n. 



äldiM' älst aljlar komp., élst superi., adj. 



älf !'ilv pl. -ar f. Vanligare är ä 1. *ag;. 



*älfiiuss V) åhmks ut. pl, f.? Vattenklöfver, Menyantbes tri- 



foliata. — Gr. § 64, 8 «. 

 *älfmisskorn dUmasköri n. Enstaka stånd af vattenklöfver. 

 älg nig, def. dUp, pl. älgar ni. 

 älgört — se alblomster. 

 älska rU,sk sv. vb. tr. o. intr. 1. [Sälls.] 

 iilskliiig — se kulttii fi. 

 älta v. filt 1. ålt sv. vb. tr. 1. 

 '•^älta 2) s. I altu 1, åUii f. Knådad degklimp. 

 älta s. II åltu 1. éMii ut. pl., f. En barnsjukdom („engelska 



sjukan"), som yttrar sig i bl. a. storbukighet. — Jfr '^'ris II. 

 jiiiibar åtnbar n. 



äiubai'-*kiiäppaii åmharknhpan n. Handtag på ämbar. 

 ämbete åinbait n. 

 ämna — ers. af 'hnära. 

 ämne åmn n. Sä kallas t. ex. deg, hvaraf bröd skall bakas. — 



a amm gohs mp, so ja far haka? 

 iin p. I ka konj. & adv. Än. 

 '•'än 3) p. II an konj. Men, utan. 



ända v. ind sv. vb. intr. o. tr. 1. — andas sv. vb. dep. 1. 

 ända p. anda adv. — anda ti stan. — anda tds nmiv. 

 ände éinda m. — ha tow m sisitna anda. — va?j ska ja sita? 



[Svar:] Sita x^o anda dan, ta sat mo^cjm to hu va hrmd. 



— Syn. perä fi. 



1) Np. dltmhs f. Strf. édwim [folketym.!] n. idm, Gcta (Åld) 

 fé^masa f. Primula farinosa. Rz 845 härleder ordet från ett *äle 

 "al' (Ko. Hsk. *äl m.). Betyder ej missne, ehnni med anförda 

 växtnamn besläktadt. ~) Åtm. Öb„ EF., o. Nyl. ^) isl. en fsv. 

 (en: Öh., Hvbfj., Fby, Nyl., Hs. (Rz 846 b). 



