56 



jeg forelöbigen under Navnet Myriotrochus Rinkii havde opstillet 

 i Universitetets zoologiske Museum. 



1 Aaret 1850 modtog L'niversitctetsmuseet fra Hr. Dr. Hink 

 en lille Sending af meget kjærkomne Gjenstande, som han dels 

 havde indsamlet paa sin Ovcrreisc til Grönland, dels havde taget 

 i Fjorden, hvor han landede ved Grönlands Kyster, og iblandt 

 disse sidste var der to Stykker af en meget liden Söpölse, hvilke 

 jeg deres Lidenhed uagtet maatte ansec forat være udvoxne. I 

 sit hele Udseende mindede Dyret meget om visse korte Chirodota,' 

 former, f. Ex. om den af Escftscholz aftegnede Chir. discolor 

 (Esclisch. Zoolog. Atlas. Tab. X. fig. 2), saaledcs som den her gi\ne 

 Afbildning af Dyret i naturlig Storrelse, Tab. III. fig. 7, vil vise det. 

 Begge Dyrene vare velbevarede og frembud den samme ydre 

 Form. Kroppen var langstrakt, 38 mm - lang, men kun 8 — 9 mm - tyk, 

 og altsaa dens Længde kun 4 — 5 Gange saa stor som Tykkelsen; 

 den var noget böiet , og sect fra Siden viste den en efter 

 Længden hvælvet, mörkere farvet Rygflade, og en efter Længden 

 udhulet, mere askegraalig Bugflade. Huden var glat og tynd, 

 saa at fem Længdemuskler skinnede tydelig igjennem; disse vare 

 omtrent i lige Afstand fra hinanden, og den uparrede gik ned langs 

 Midtlinien af den lysere Flade, som jeg ovenfor benævnte Bug- 

 fladen, saa der altsaa laac to paa hver af Kroppens Sider, en 

 op imod Höiryggcn og en paa Grændsen mellem Ryg- og Bug- 

 fiaden; Kroppen kunde altsaa derved inddeles i 5 Længdefelter. 

 Af Tverrynker saaes der kun ringe Spor, og det er derfor sand- 

 synligt, at Dyrels Evne til at forlænge sig ikke er saa betydelig 

 som hos dets nærmest beslægtede. De meget svage Rynker, der 

 sees, forsvinde aldeles, naar Dyret lægges nogle Minutter i Vand, 

 da Vandet indsuges og udspiler Huden endnu glattere, uden at 

 Formen væsenlig forandres. Selv i denne Tilstand erkjender 

 man dog med Lupen nogle neppe fordybede Tverlinier, der i temmelig 

 regelmæssig Afstand ligesom afdele Huden, fornemmelig paa dens 

 Bugllade, i smalle Bælter, og i disse Tverlinier synes Huden 

 ofte mere senet. 



