Consislorialraad Qvistgaard til -Aageritp ; og dernæst del ikke ringe 

 Antal at' mindre fuldstændige Hovedskaller og andre Skeletdele, 

 som forskjellige private Mænd have indsendt. — I det Hele bes- 

 vares der vistnok i vore Museer Levninger af mere end en Snes 

 Individer, og om dette Materiale end langtfra er tilstrækkeligt til 

 at besvare mange af de Spürgsmaal. som med Tiden kunne ven- 

 les besvarede af saadannc Levninger, saa er det dog indsamlet 

 fra saa forskjellige Egne af Landet, at der ingen Tvivl kan være 

 om, at denne Oxeart i sin Tid har været udbredt over hele Lan- 

 det, og det indenfor den nuværende Jordperiode. Men hvor 

 fjern denne Kjæmpeoxens Tid ligger fra vor Tid, hvornaar delte 

 Dyr ophürtc at leve lier og af hvilke Grunde, derom lade de i 

 Torvemoserne opgra\ ne Levninger os saameget mere i Tvivl, som 

 man neppe om nogen af dem har saa nöiagtige Opgivelser af de 

 Forhold, hvorunder de cre fundne i de enkelte Moser, at man 

 derefter med nogen Rimelighed turde henfore deres Nedsænkning 

 i disse til noget af de slörre Tidsafsnit, som Mosernes forskjel- 

 lige Lag tilnærmelsesvis kunne antyde. — For vort Naboland 

 Skaanes Vedkommende har imidlertid et i en Törvmose opgra- 

 vet Skelet af denne Oxeart paa en anden Maade bragt en nær- 

 mere Tidsangivelse; Tornene paa dette Skelets Lændehvirvler findes 

 nemlig at være i Dyrets levende Live beskadigede paa en saa 

 eiendommclig Maade, at man med den allerstörste Sandsynlighed 

 tör sige, at Dyret kun kan være bleven saaret vid Mcnneshchaand, 

 ved et af denne kraftig udsendt spidst Redskab. Dette Skelet 

 skylder Lunds Museum Hr. Prof. Nilsson, og ham skylder Viden- 

 skaben ogsaa den anförte lærerige Kjendsgjerning, der er optagel 

 i denne Forfatters bekjendte Værk : „Skandinaviske Nordens Urin- 

 vånare* og i flere af lians Skrifter*), og ved hvilken det altsaa tor 

 ansees for tilfredsstillende sandsynliggjort, at i Skaane idetmindste 

 har denne nu forsvundne Oxeart levet senere end Landets Beboelse. 



*) See bl. II. Si. Nilssons Skandinavisk Fauna. I. Dâggiuren. 1847. S. 

 5-16-47; smlgn. Sammes Urinvaiinie. Tab. XV. fig. 175-177. 



