34 



ausåg för en välg-erning, att han mot dess aflemnande åter- 

 fick sin riksdaler 20)" 



I sammanhang härmed kan annoteras, att Calonius 

 äfven för egen del egnat ett dylikt numismatiskt spörsmål 

 liflig uppmärksamhet. I ett till honom stäldt bref 1796 27. g 

 säger sig nämligen Porthan hafva afsändt till Stockholm 

 ,,den Bror tillhöriga Estampen öfver vS:t Katarinas förlof- 

 ning med Frälsaren, om hvilken emellan Bror och F r e d e n- 

 Jieim varit tvist, på det att den må bli slntel. debatterad, 

 ty han har ändteligen velat se den". Väl kunna vi för 

 tillfället hvarken redogöra för berörde stamps vidare öden 

 eller närmare beskaifenhet, men förmoda mindre, att den 

 hänfört sig till svenska S:t Katarina (S:t Brigittas dotter), 

 först 1479 kanoniserad, än till någondera af de tvenne ut- 

 ländska helgonen af samma namn, helst Abo domkyika re- 

 dan 1370 egde ett S:t Katarinas altare med underlydande 

 prebenden. 



En annan gång, 1796 ^e/^^ finna vi honom geuom Ca- 

 lonius ha bestält hos vår landsman E. Cainberg, som 

 arbetade i målareakademin i Stockholm, icke fårre än 2 

 dussin af „ Kungens medaljong", — troligen i gipsaf tryck, 

 — ty „åtskillige bekante här hafva bedt mig skaöa dem 

 den". De ankomna exemplaren beskrifvas i hans bref 1796 

 i'/io sålunda: „Konuugen är förestäld med alldeles samma 

 coiifure som på dem, hvilka jag förra gången [hösten 1795] 

 erhöll; utan ringaste ändring äro de aftryckte i samma form. 

 Hade coiffuren blifvit moderniserad, så hade ingen tvifvel 



**) Metallaftryck af förevarande stamp torde icke funnits. Åt- 

 minstone hafva sådana saknats i de samlingar, på grund af hvilka 

 Berch (p. 322) och Hildebrand (p. 8, 1) uppsatt sina beskrifningar. 



