26 



livarje afseende. Sålunda vände man sig- småningom att i 

 honom se den egentliga stödjepelaren för, om ej grundläg- 

 gareu af, vårt myntkabinett. 



Fördenskull säger ock J. Tengström i sitt minnes- 

 tal, vid uppräknande af lians förtjenster, bl. a. (p. 56): 

 „Testatur eaudem ejus propensam in nos mentem Numo- 

 phylacium, quod jam ejus maximam partem curis instruc- 

 tum atque adornatum tenet academia nostra . . .; in quo non 

 modo academiae sumtibus nonuumquam conquisitis augmen- 

 tis, verum etiam, et potiori ex parte, tam suis quam aliorum 

 appositis donis amplificando, et ad regulas artis ordinando, 

 eximio et alacri studio versatus est". 



Icke desto mindre synes äfven han af en eller annan 

 orsak ända till 1785 hafva låtit inrättningen sköta sig sjelf, 

 så godt det gick. Men börjandes från detta år, då han i 

 konsistorium {22/9 § 10, 11) framhöll den oordning, hvari 

 biblioteket råkat, och fortsättningsvis alt till hans eget sista, 

 äro akademins protokoll åter esomoftast inne på numisma- 

 tiska angelägenheter, vanligen väckta eller anmälda af honom. 

 Man kan, af skäl som nedanför skola skönjas, livad Por- 

 than rörer, dela följande öfversigt i tvenne skiften, sträc- 

 kande sig det första intill 1796, det andra från detta år 

 till 1804. 



Hvad som efter Porthans förnyade inskridande främst 

 faller i ögonen, är mindre att föräringarnas storlek, än att 

 äfven deras antal tillväxte. Må vara, att detta skett förnäm- 

 ligast, såsom T e n g s t r ö m (p. 58) låter förstå, genom hans 

 „iudefessis studiis et commendationibus, ne dicam prensa- 

 tionibus", så röjer sig dock häri äfven ett hos allmänheten 

 stigande deltagande. Af bevarade protokoll och andra an- 

 teckningar ådagalägges, att akademins samling under nu 



