6 



livad i templen eller ock i deras omnejder knude tjena „till 

 de urgamla tiders iliågkommelse", skedde det till och med 

 ganska vanligt, att stiftstyrelserna af en eller annan privat 

 eller officiel anledning vädjade till undertydandes nit för 

 fornliäfd. Så anmodade, på Scarins begäran, kapitulares i 

 Borgå genom cirkulär 1726 pastorerne att efterspana manu- 

 skript af Juustens biskopskrönika. Så infordrade 1749 samt 

 yttermera 1752 samma myndighet så väl i Abo som i Borgå, 

 för att tillmötesgå v. Stiernmans önskan, af vederbörande 

 clerus underrättelser om „ minnesmärken, som i hvarje försam- 

 ling kunna finnas", till främjande, heter det, af „vår egen 

 landsorts lustre igenom upptecknande af det, som hittills 

 kunnat ligga i mörker" — en appel, hvilken synnerligast 

 från Abo stift erhöll ganska innehållsrika svar*^). 



Sällsynta voro icke heller de fall, då vårt presterskap 

 till följd af emanerade K. M:ts, kanslikollegiets eller lands- 

 höfdingarnes kungörelser rörande fornlemningar, jordfynd ^) 

 o. d. admonerades om sakens fosterländska vigt och bety- 

 delse. Ännu år 178<S ^^4 kringsände Borgå domkapitel eu 

 sådan påminnelse i stiftet. 



För sin del blef landets Högskola icke till baka. Mi- 

 kael Vexionius, hennes förste professor i historia, utgaf 

 1650 i Abo en Descriptio Sveciae, Gothiae, Fenuingiae, 

 der icke få rent antiqvariska detaljer behandlas. Om 

 Stiernhöök, på en gång hofrättens och juridiska fakultetens 

 prj^dnad, nämndes nyss. Teologen Petrus Bång, slutligen 

 biskop i Viborg, svärmade, som mången lärd i Sverige på 

 denna tid. för runstenar och lät i sin fantastiska Historia 



«) Utgifna af R. Hausen i F. Vet. Soc. Bidrag XXXVIII (1882) 

 p. 109—234. 



'') Derom särskildt i ett följ. Lufte af dessa anteckningar. 



