och med vid Autiqvitets Kollegiets inrättande befordrad till 

 ledamot och slutligen till ordförande (1672) i det samma. 

 Icke mindre ifrige och förfarne fornforskare voro, i en föl- 

 jande tid, vicepresidenten (1701 — 21) Sven Lejonraarck 

 från Uskela och hofrättsrådet Simon Lindheim, äfven han 

 infödd Finne (f 1756). 



Beaktansvärda förtjenster inlade i dessa stycken vårt 

 Presterskap. Den omförmälda rundskrifvelsen af 1666 angå- 

 ende gamla monument och antiqviteter innebar härtill en 

 ki*aftig uppfordran. Dessförinnan låter sig i bygderna blott 

 undantagsvis något fornintresse spåra; såsom då El. Bren- 

 ner förtäljer ^), att han „alt ifrån barndomen" (i Nykar- 

 leby och Björneborgs skolor, 1654—62) „fattat ett särdeles 

 behag" i samlande och undersökande af gamla mynt^, detta 

 utan tvifvel var påverkadt af hans fader, kyrkoherden i 

 Storkyro Isak Brenner^, fordom Messenii discipel i Ka- 

 janeborg. 



Hvad för öfrigt åberopade cii-kulär vidgår, så främ- 

 jades dess syftemål direkt genom de uppdrag af Antiqvitets 

 Kollegiet, livilka bemälte El. Brenner åren 1671—72 ut- 

 förde i Österbotten samt Abo, Tavastehus och Viborgs län. 

 Ännu förvarar Stockholms kgl. bibliotek så väl en samling 

 af hans på nämnda resa förfärdigade teckningar af minnes- 

 märken ^) som åtskilliga antiqvariska relationer ^), samtidigt, 

 åren 1667—74, uppsatta af pastorer i skilda finska k^T- 

 kogäll. 



Sedan vidare sjelfva kyrkolagen af 1686 (kap. 26 § 6) 

 antydt församlingarnas lärare att noga tillse och annotera 



') I ed. 1 tillegnan, samt ed. 2 företalet. 



*) Af Gottlund en del publicerad i Otava, eu annan del i af- 

 bildn. förärade till univ. i H:fors. 



*) Utgifna af K. A. Bomansson i Suomi 1858, p. 117—148. 



