såsom vederbörande embetsverk då mera kallades, och sedan 

 till deras fördel många öfverlietliga erinringar utfärdats, 

 många rättegångar anstalts, att något ymnigare öka sig 

 jemväl genom inlemnade jordfynd, vanligen museernas läro- 

 rikaste numrer. 



Särskildt tillvann sig i Sverige under frihetstiden den 

 numismatiska forskningen lifligt deltagande. Medan, föl- 

 jande El. Breuners spår, Keder, Ziervogel och Berch 

 (f 1777) genom talrika skrifter belyste ämnets teoretiska sida, 

 samt dess artistiska betydelse häfdades af den utmärkte medalj- 

 gravören Hedlin ger och hans lärjunge Fehr man, grundla- 

 des, i täflan med statens, betydliga privata myntkollektioner 

 af v. Bromell, Er. Benzelius d. y.. Gr. Klasson Eålamb, 

 Ehrenpreuss, K. G. Tessin (f 1770), m. fl. An mera ut- 

 vecklade sig denna specielare, liksom alla öfriga grenar af 

 fornkunskapen, efter det slutligen Antiqvitets Arkivets funk- 

 tioner öfverlåtits med vidgade fullmagter till den 1786 ny- 

 bildade Vitterhets Historie och Antiqvitets Akademin. 



Finland förblef icke oberördt af de tendenser, hvilka 

 sålunda i moderlandet gjorde sig gällande. Tidigt vardt 

 Åbo Hofrätt ^) ett stamhåll för historisk-antiqvarisk lärdom. 

 Eedan under dess första decennier utmärkte sig häri den 

 rike och Ij^sande presidenten Jöns Kurck (1631 — 52) och 

 vicepresidenten Olof Bure (1633 — 55), frände till Gustaf II 

 Adolfs riksantiqvarie, samt af öfrige medlemmar assessoren 

 Joh. Stiernhöök (1630 — 46), sedermera författare till det 

 högtansedda arbetet De Jure Sveouum et Gothorum vetusto 

 (XJps. 1672), och sekreteraren Joh. Axehjelm (1633). Den 

 sistnämnde, hvilken såsom tecknare i ungdomen åtföljt Joh. 

 Buraeus på resor i Sveriges skilda provinser, blef till 



*) Se W. G. Lagus, Åbo Hofr. Hist., passim. 



