XI personligen och hans rikskansler grefve Magnus Gabriel 

 De la Gardie skänkt i fråga varande ärenden. 



Inflytelserna af alt detta läto icke vänta på sig. Fram- 

 trädande å ena sidan i de rika samlingar af litterära samt 

 konstnärliga och andra fornminnen, hvarmed rikets stormän, 

 en De la Gardie, en P. Brahe m. fl., hastade att pryda 

 sina slott, skönjas de, å den andra, i banbrytande verk af en 

 Loccenius^ en Schaefferus, en Stiernhöök, en Ha- 

 dorph, en Dahlberg, en Elias Brenner, hvars Thesau- 

 rus Xummorum utkom i sin första upplaga 1691, o. a. 



Plakatet af 1666 uppräknar bland rörliga antiqviteter, 

 som borde angifvas och tillvaratagas, äfven ..gammalt mynt". 

 Detta inskärpes närmare i en reseinstruktion af 1676 för 

 riksantiqvarieu Hadorph sålunda: „ Gammalt mynt eller an- 

 nat tänkvärdt uti jorden funnit eller ock eljest af förnämt 

 folk samladt och förvaradt", med tillägg: — „så förståen- 

 des, att H. K. M. icke begärar något eganderne emot deras 

 vilja afhända, utan att hvad sålunda till fäderneslandets 

 tjenst meddeladt varder, skall hvarjom och enom igen lefve- 

 reras eller betalas". 



Afsigterna voro, som vi se, de bästa. Men korttänkt 

 nog fixerades snart derefter, genom ett n;yi;t allmänt plakat 

 af 1684 V?; ersättningen för „hittemynt" och andra jord- 

 fynd, med uppfriskande af ett uråldrigt stadgande i Lands- 

 lagen, till endast Vs af värdet. Följden blef, att ».egan- 

 derne", vid den ringa faran der bevisföringen för åklagaren 

 var ytterst svår, esomoftast förbi kronan sökte sina af- 

 nämare. 



Antydda misstag rättades ändtligeu, ett hälft sekel se- 

 nare, då 1734 års lag införde bestämningen: „Löser konun- 

 gen thet in, gifve fulla värdet och en åttonde del ther til". 

 Först hädanefter började samlingarna i Antiqvitets Arkivet, 



