tit, dels i kongliga biblioteket, deLs i riksarkivet uppsamla 

 handskriftligt material till belysning; af fäderneslandets häf- 

 der, men nu mera och hädanefter sträckte sig omvårdnaden 

 äfven till alla öfriga slag af ålderdomsminnen. 



Bland annat borde riksantiqvarien, — hvad här närmast 

 förtjenar påpekas, — „allehanda gamla mynt och penningar 

 utspörja och samka". Dermed åsj^tades naturligtvis något 

 helt annat, än då Gustaf I, i anledning af en på Åland 

 1547 uppgräfd skatt af ,,främmande mynt", förklarade „önsk- 

 ligt om mera kunde uppfinnas och bekommas", — förstås 

 till bottensats i den kongiiga smältdegeln. 



Sedan början sålunda var gjord samt fornstudiet ytter- 

 mera vunnit i anseende genom drottning Kristinas deråt 

 egnade höga sympatier ^), togs det äfven af lagstiftningen 

 i hägn. Ar 1666 ^Vn emanerade ett i berörda angelägen- 

 het grundläggande „Kgl. Plakat och Påbud om gamla Mo- 

 nument och Antiqviteter i Riket", hvarpå genast följde ej 

 mindre särskilda i ämnet 1666 ^*/i2 aflåtna kgl. cirkulär till 

 samtliga befallningshafvande och domkapitel, än Antiqvitets 

 Kollegiets stiftelse 1667. Ständerna vid riksdagen 1668 

 uttryckte sin tacksamhet för dessa åtgärder till fädernes- 

 landets „heder och namnkunnighet", lofvande, att hvad de 

 efter påbudet kunna gifva kännedom om eller „sjelfve hafva 

 i sina gömmor", troligen meddela åt dem K. M. sådant 

 uppdroge. Kändt är, hvilken högsint omhugsan konung Karl 



') Hennes skrifvelse härom till konsist. i Upsala 1647 refere- 

 ras af Arckenlioltz I, 326, hvilken jeniväl redogör för hennes eget dyr- 

 bara myntkabinett (särskildt beskr. i ett stort verk af Ilavercamp) 

 samt öfriga konstsamlingar, äfvensora de öfver henne sjelf slagna me- 

 daljer, I, 346. II, 323 f. 330 f. IV, 176 f. — Här ofvan i texten åbe- 

 ropade förordningar finnas samlade i Dals öfvcrs. af Loccenius; jf. 

 ock B. E. Hildebrand i Antiqv. Tidskr. I. 



