mänt i sitt hägn emottagit Jwarjehanda forn- och Iconstsalcer, 

 hvilka dock med numismatiken hafva intet att ska/fa. Hög- 

 skolans mynt samling, som sjelf i sina tidigaste år inlogerats 

 ,,i en låda på biblioteket,^' fick i sin tur, vid vuxnare ålder, i 

 sitt bo herbergera och med sina medel understödja de husville, 

 ofta rätt massive tingesterna af många titlar från äldre 

 kidtur stadier. 



Sä höll man länge ut, tvungen af omständigheterna. 

 Men omsider blef det gemensamma hemmet altför trångt. Ut- 

 flyttning och boskifte måste ske. Då uppstodo, efter hvar 

 andra, såsom skilda inrättningar, universitetets „Etnografiskt 

 historiska museum"' och dess antik- eller ^Skulptur samling.'" 

 Nu vårda dessa redan sjelfständigt, och med stigande preten- 

 sioner, sina intressen, men skola säkert med ständig tacksam- 

 het erkänna förbindelserna till sin sekelgamla fostermor, — 

 mynt- och tnedaljkabinettet. 



Så har familjen, till allsidig fördel, blifvit skingrad. 

 En återförening är icke mera tänkbar eller önskvärd, om icke 

 under det ännu blott, som ett framtidshopp, hägrande hägnet 

 af ett allmänt finskt „National-" eller „ Statsmuseum''' . 



Helsingfors den 15 december 1885. 



W. L. 



