Ull och med vid ännu inslcränktare hjelpmedel hm't hunna 

 undvikas, — sär^kildt om tidsåsigterna varit gynsammare. 

 Så måste det, för det första, väcka iqjpmärksamheten att mynt- 

 fynd, hemtadc ur fosterjordens sköte, ända till ingången af 

 senaste halfsekel hlott undantagsvis, men också derefter nog 

 sällan, genom inlösen hamnat i våra vitrincr. Och dock om- 

 nämnas sådana redan i äldre tider ganska ofta och från 

 skilda orter i landet. Denna fråga har då och då, vid gif- 

 ven anledning, kommit till tals redan i närvarande häfte, men 

 skall i ett följande allsidigare behandlas. 



Äfvenså förbehålla sig våra anteckningar att i ett skildt 

 häfte af denna samlingsskrift, efter råd och lägenhet godtgöra 

 den andra af de påsyftade uraktlåtelserna. Vi mena den: att 

 lika litet i kabinettets vitriner, som ens inom litteraturen, nå- 

 got driftigare bemödande röjt sig att till ett afslutet helt sam- 

 manställa exemplaren eller intygen af och om mynt och me- 

 daljer, hvilka antingen präglats i vårt eget land eller annars 

 Jiänföra sig till dess historia. Materialet är likväl äfven på 

 detta håll, redan från långt flydda tider, rikligare än man 

 troligen ansett sig Jiafva skäl förutsätta. Derjemte har en slik 

 likgiltighet för det inhemska uppenbarligen berott på den ring- 

 aktning, det famlande och det lägervall, hvari fornforskningen 

 i gemen så länge hos oss befann sig. 



Anklage man icke ensidigt härför den inrättning, hvars 

 öden och fortbildning här komma att skärskådas. Ty har i 

 sistberörda hänseende en ändring till ett bättre inträdt, så 

 cger äfven hon sin goda andel deri. Hennes iippgift vid hög- 

 skolan var blott altför sammansatt, att hon kunnat verka mera 

 direkt. Det är emellertid just hon, som värnat vår fornforsk- 

 }iings barndom, och första utveckling. 



Eedan många decennier innan sin påbjudna förening 

 med hvad man benämnde „Konstkabinettet,"' hade hon sjelf- 



