102 



rium (se prot. 1834 20/g § 17) nu ock föryttra all den i ka- 

 binettet obrukbara och endast skräpande kopparn, vare sig- 

 mynt eller andra föremål, livilka uppgräfts efter branden 

 eller sedermera tillkommit. Slutligen ansågs en ändå mera 

 genomgripande åtgärd i ordningens intresse påkallad. 



I synnerhet vissa af de i kabinettet med mynt- och 

 medaljsamlingen sammanförda etnografiska föremålen intogo 

 der, till olägenhet för den förra, altför stort rum. Anmä- 

 lande härom i konsistorium 1835 ^Vs, yrkade prefekten, att 

 annan lokal borde för kabinettet anvisas. Hans förslag gick 

 äfveu, i något modifierad form, igenom; man stannade näm- 

 ligen vid beslutet (§ 10), att medan den numismatiska kol- 

 lektionen fortfarande borde förblifva der den var, ,,det ena 

 af de rum uti nedersta våningen af universitetshuset, som 

 härintills begagnats för gymnastik inrättningen", skulle upp- 

 låtas till förvarande af „de forntida märkvärdigheter, samt 

 åtskilliga nyare i aflägsna länder boende, samt mindre kända 

 folkslags vapen, klädedrägter, prydnader m. ni., som härin- 

 tills dels uti myntkabinettet, dels uti [zoologiska] museum 

 blifvit förvarade." 



Denna fördelning var så till vida vigtig för framtiden, 

 som den medförde första steget till en successivt inträdande 

 fullkomlig separation af de tvenne till art och beskaffenhet 

 så heterogena samlingarna. Derom närmare i det följande. 



Afsigterna med alla dessa tillgöranden voro de bästa, 

 men det samma kan icke obetingadt sägas om resultaten. 

 Den brådstörtade tillväxten och ständiga omflyttningen i 

 kabinettet förde med sig, att katalogiseringsarbetet lemna- 

 des altför mycket på efterkälken, — en försummelse, hvilken 

 år för år blef svårare att godtgöra. Träget upptagen af 

 sin ordinarie tjenst samt dessutom ofta sjuklig, kunde pre- 

 fekten endast nödtorftligen befatta sig med detaljerna af 



