77 



sällsynthet mycket berömd samling- af mynt och medaljer. 

 Denna frukt af sin numismatiska insigt och möda har han 

 nu vid en mer än åttie-ärig ålder beslutit försälja, helst så 

 att den till K. Alexanders-universitetet måtte inköpas. En- 

 ligt prof. Blads egen uppgift utgöres samlingen af 3200 

 antika, 900 nyare, eller till sammans 4100 särskilda mynt 

 och medaljer, af hvilka 26 äro präglade i guld, 1150 i silf- 

 ver, de öfriga i koppar. Bland de antika skola, utom åt- 

 skilliga högst sällsynta, finnas åtminstone 50 af den märk- 

 värdighet, att de förut icke äro kända eller någonstädes 

 beskrifna. Afven många mycket rara nyare medaljer öka 

 samlingens värde. Då på ena sidan universitetet saknar 

 medel att inlåta sig i denna handel, så vida det årliga an- 

 slaget för Mynt-, Medalj- och Konstkabiuettet utgör endast 

 200 rubel silfver, och behållningen uti nämnda inrättnings 

 fond, enligt en af universitetets kamrerare uppgjord och 

 härjemte i underdånighet bilagd uppsats, för det närvarande 

 uppgår till endast 2491 rub. 35 kop. b:ko assign. och 71 

 rdr 40 sk. 5 rst. svensk b:ko ■^•^), men på den andra ett så 



") Den senare posten borde enl. räkenskaperna rätteligen lyda 

 74 rdr 16 sk. 5 rst. Här vilja vi dock anmärka, att bokföringen i 

 U:tets statsbok för dessa tider är ytterst oklar och invecklad, till följd 

 af de blandade myntsorterna — riksdaler b:ko och riksgäld, rubel 

 b:ko assign, och nominel rubel silfver (= 3 rub. b:ko assign.) — samt 

 den varierande kursen mellan svenskt och ryskt mynt, äfvensom de 

 tekniska termernas oegentlighet. Antaget att nöfverlefverering" pä 

 debetsidan betyder „ skuld" eller „saldo förlust", så var denna (ovisst 

 om med eller utan ränta) för myntkabinettet ultimo december 1830 — 

 1051 rub. 78 kop. s:r; 1831 = 142, 3; 1832 = 948, 10; 1833=1032, 10; 

 1834 = 1196, 61; 1835 samt hvarje följande år till och med 1841 = 

 1241, 62. Från och med 1842 föras räkenskaperna blott i verklig 

 silfver rubel (= 4 rub. b:ko assign., hvadan årsanslaget då mera och 

 från 1841 upptages till 171, 50 i st. f. 200); med samma år upphör 

 ock „öfverlefvereringen", hvilken dittills städse gått parallell med en 

 större eller mindre „behållning kontant". 



