157 



rördt liäraf. Lemuande hospitalet åt sitt öde^, begaf sig d. 

 v. föreståudaren Henrik Bäär 1713 öfver till Sverige, fö- 

 rande med sig- kj-rkans skrud och klockor, „livilka han eij 

 uthan beswär och omkåstnad, ifrån den ena orten till den 

 andra flyttade'". Likaledes flydde äfven deras själasörjare, 

 pastoren Harald Alftan och äfven en och annan af 

 de „rena" hospitalshjouen lyckades skaffa sig- öfver till 

 Sverig-e, men en stor mängd af de intagna, särskildt de 

 spetelska, nödgades stanna qvar och möta, hvad komma 

 kunde. Och onda dagar kommo, kommo många. Visserligen 

 hade comministern Michaél Frosterus stadnat qvar, men 

 såsom sjelf blind och bräcklig var han föga egnad att föra 

 deras talan eller egna dem någon omvårdnad. Från 37 

 spetelska och 43 hufvudsvaga och bräckliga, som hospitalet 

 inneslöt 1712, hade antalet nedgått 1719 till 8 spetelska och 

 7 hufvudsvaga och inrättningen var stadd „hardt nära sin 

 upplösning". I särskilda bref af d. 15 Sept. 1717 och d. 13 

 Aug. 1719 anhåller domkapitlet i Abo hos grefve Douglas 

 ..det måtte hospitalet, som nu ej mera. såsom tillf orene 

 njöt af kronan något underhåll, få ostördt behålla den ringa 

 jord. som var förunnad till dess och dess själasörjares be- 

 gagnande, utan och kronofogdarue åläggas, att uppbära 3 

 kapp. spanmål af hvarje hemman till de där inkvarterade 

 usslingars underhåll" ^'^). Derjemte anmanades presterskapet 

 af domkapitlet genom utsända circulärbref „att efter görlig- 

 lieten befremja slika sammanskott". Biskop Tengström, 

 som omnämner dessa förhållanden, anmärker vidare : 3^) 

 „att dessa af consistorium vidtagna anstalter icke heller 

 varit utan all verkan, ses bland annat deraf, att consist. i 

 aflåtna skrifvelser af den 9 Julii 1719 till befallniugsmäu- 



^^) Tengström J. Handlingar till upplysning i Finlands 

 kyrkohistoria, haft. 6, pag. 41 & 42 Abo 1827. 



