167 



Under det krig-, som 1741 — 1743 hemsökte landet, led 

 hospitalet jemförelsevis ringa. I bref af d. 24 Sept. 1742 

 förordnar general Keit att „tlietta krono hospital Siählö blif- 

 wer nu som till förene, med the therwid warande betiente, 

 privilegier förmaner och rättigheter i alla delar bibehåldne; 

 åliggandes för then skull föreståndaren och inspectoren 

 thersammastädes J. Castiu. att till hospitalets förnödenhet 

 incassera, then uthi sochnarne för hospithalet innestående 

 spanmåhl." Visserligen inflöto hvarken från landbönderna 

 eller från de för hospitalet indelade hemmanen räntorna till 

 fullo, hvarföre de inlösta under en del af 1743 erhöllo en- 

 dast hälften af hvad de borde erhålla af köttet smöret och 

 mjölkpenniugarna, men inom kort kunde allt utgå som förr 

 och det som afdragits utdelades senare då bättre tider in- 

 träifade. 



Redan från hospitalets begynnelse hade landshöfdin- 

 gen och biskopen i Abo sig anförtrodd högsta uppsigten 

 öfver samt styi-elsen af hospitalet. Från 1756 nödgades de 

 dock dela den med den då tillsatta „riksens ständers hospitals 

 deputation" (från 1767 benämnd öfverdirektiou) och från 

 1773 med de till en „öfverst3Telse för hospitalerna och barn- 

 husen i riket" utsedda herrar serafimer riddare. Pastor i 

 Nagu ålåg äfven att tid efter annan inspektera hospitalet 

 och vaka öfver förhållandena derstädes. Å landshöfdin- 

 gen och biskopen ankom att bevilja såväl inträde i ho- 

 spitalet '^"), som understöd af dess medel åt utom detsamma 

 varande personer. Sådana understödstagare voro dock tem- 

 ligen få och understöden obetydliga. 



") Om eu qvinna, som intogs 1632 d. 21 Sept., finnes dock an- 

 tecknadt att detta skett efter biskopens hustrus mundtliga befall- 

 ning. ~ Finl. statsark. N:o 279 fol. 1 v. 



