102 



öfriga aflemnade till stadens poliskammare. Hela fyndet, 

 fqrtfarande i den försiggångna officiela brefvexlingen upp- 

 gifvet till 160 stycken, i vigt till 4 lod, kom verkligen in- 

 nan årets slnt i universitetets ego för en lösen af 5 rub. 



Antalet tyckes dock icke blifvit rätt noga räknadt, 

 ty prefekten för myntkabinettet, prof. Geitlin, nämner i sitt 

 inventarium än 149. än 176 stycken. Hänvisande till Bren- 

 ners Thesaurus tab. IV, n:o 6, säger han dem tillhört Birger 

 Jarls och kon. Valdemars tid, åren 1250 — 75. De kunna 

 icke mer i samlingarna särskiljas. 



Besynnerligt nog innehålla stadens tidningar först i 

 slutet af november notiser om fyndet. De mala likväl icke 

 om någon enskild upphittare, utan kollektivt om de arbe- 

 tare, hvilka f()r tiden vore sysselsatta med kajbyggnaden 

 af granit på åns venstra sida, ett stycke nedanom öfra 

 bron. IVIyntcn lågo der 5 alnar djupt i sanden. 3 å 4 alnar 

 från åbrädden och i nivå med denna. 



De voto, säges vidare. „omkring 400 mindre silfver- 

 iin/nf, mestadels s. k. hrakleater och till storlek liknande 

 våra nuvarande 5 å 10 kopeks silfverstycken". Dock talas 

 äfven om tvåsidiga — hvilka synnerligast företett: på ad- 

 versen en öi)pen krona, på reversen ett upprättstående lejon. 

 [Af denna sväfvande beskrifning kan man nog ana mynt 

 från Folkungarnes tidj. Arbeta i-ne. tillägges det, föryttrade 

 en del hos guldsmeder och på krogen, men „omkring 360 

 hafva blifvit hembjudiia liöga kronan''. — menas väl de 

 160, om hvilka of van? 



Enligt hvad d:r Piuello dolgifvit tidningens redaktör, 

 beboddes redan i medeltiden stadens ifrågavarande trakt 

 af domkyrkans högre presterskap, biskopar, domprostar 

 m. 11.. och blcfvo först efter 1827 års stora brand murarne 

 af deras forna ombyggda hus raserade samt dertill hörande 



