43 



upptagandet gått sönder i bitar ooli lian lemnat i mullen", 

 hvarhos vitnet. som hört, att M. A. ärnade aflemna samma 

 mynt till öfversten Staekelberg, varnat honom att icke göra 

 det, innan han, till undvikande af möjligt ansvar i fram- 

 tiden, låtit dem alla uppväga; dock vore det vitnet bekant, 

 att M. A. icke följt rådet. Svaranden vidgick detta, men 

 menade sig vid tillfället blott gissningsvis ha uämt an- 

 talet 200. 



Emot aktörs ansvarspåstående genmälde Matts Anders- 

 son sig blott handlat af okunnighet om lagens stadgande, 

 hvarför någon plikt honom icke borde ådömas. Det 

 samma fordrade för sin del äfven sergeanten Warg, så 

 mycket hellre, som han endast berömligen efterkommit sitt 

 befäls ordres. Att åter så var fallet ville han särskildt 

 bensa genom det honom på anmälan om fyndet af kaptenen 

 Fr. v. Walhik lemnade skriftUga svar af 1752 21/12. hvilket 

 nu i protokollet intogs och var af följande lydelse: „Rö- 

 rande det urgamla myntet, som Herr Sergeanten utspanat, 

 så emedan ni gjort eder så stor möda därvid, samt till- 

 handlat eder deraf några stycken redan, så unnar jag eder 

 att derigenom hos Höga Öfverheten gjöra eder recommen- 

 derad ; hvarföre ni ock sjelf med det första måste uppvakta 

 Högvälborne Herr Baron och Riddaren Stackelberg på 

 Kustö, samt uppgifva dessa mynt sorter och om denne fynd 

 gjöra berättelse, hvilket äfven kan f()rskaffa Eder Hög- 

 välbemältc Herres nådiga åtanka. hvarpå jag gjerna vill 

 arbeta, samt skall vara min innerliga fägnad att föi-nimma 

 eder lyckas tillväxt'' etc. 



På aktörs anhållan hade rätten redan under d. 1. maj 

 till d. 6. inkallat (ifversten Stackelberg. för att i målet 

 höras och då, ., tills fallande slut", aflemna de inköpta myn- 

 ten, hvilka enligt K. Mjsts till landshr.fd. Lilljenberg aflåtna 



