42 



underd. berättelse, Iniru med deima lagsökning aflupit, in- 

 komma''. 



Målet, hvari vicelandsfiskaleu Dan. Wolfif enligt för- 

 ordnande uppträdde som åklagare, förevar 1754 d. 30 april 

 och 1. 2, 3, 4 samt 6, 7, 8 maj vid ,, vintertinget med all- 

 mogen och then meniga man af Maria och Reso soknar, 

 Nådendahls kyrkjogiäld samt Rusko bohl i Åbo stad". 



Sedan ransakiiingen ändtligen försiggått, vitnen af- 

 hörts samt parterna utbytt påståenden, yrkade aktör, till- 

 sagd att göra sitt slutyrkande, enligt M. B. 48 cap. och 

 Kongl. Placatet om gammalt mynt af 3 juli 1684, laga plikt 

 ej mindre ä Matts Andersson för det han utan att anmäla 

 fyndet för konungens befallningshafvande eller vederbö- 

 rande kronobetjente, användt det samma, hvars verkliga 

 storlek han dessutom sökt fiirringa, ensidigt för sig till 

 nytta och förmån, än å Warg såsom i brottet delaktig. 



Som vitnen hade af hörts länsmannen And. Tallgren 

 och kapellan i Reso Henr. Hortenius. Den förre berättade, 

 att då b[in för några veckor sedan å tjenstens vägnar varit 

 att undersöka om de funna mynten, Matts Andersson aldeles 

 nekat sig ega några slika i behåll, men omsider vid löfte 

 om betahiiug framgifvit 2 st. mot ersättning af 9 öre k. m. 

 för hvartdera. Detta medgaf äfven M. A. tilläggande, att 

 han ännu förvarade 1 hos sig; de hade således i allo ut- 

 gjort 151. hvilket antal han sedan under hela ransakningen 

 enständigt vidhöll som det rätta, — en uppgift den dom- 

 stolen äfven, utan afseende å aktörs gensaga, lät honom 

 med ed styrka. 



Kapellanen Hortenius förmälde sig i kyrkotabellen 

 antecknat mynten till 200. som ett medeltal, alldenstund 

 Matts Andersson vid efterfrågan, kort efter fyndet, sagt 

 ,.att de varit 200 eller något theröfver med dem, som vid 



