37 



Fyndet, h\ålket jii ock till tiden stod kongl. plakatet 

 af 1684 ^ '7 ang-. „hittemyut" så nära, väckte mycken upp- 

 märksamhet, ehuru, att döma af Liljegrens helt sunnnariska 

 citat, endast någon del af de vesterländska mynten torde 

 hamnat i antiqvitets kollegiet. Deremot kommo samma år 

 1 arabiskt och 2 anglosaclwiska, genom „en frälsebonde ifrån 

 Finland", till Dijkman och, genom „en dera orten boende 

 adelsman", — utan tvifvel d. v. sekreteraren i riksarkivet, 

 slutl. vice presidenten i Äbo hofrätt Sv. Lejonmark, en ifrig 

 fornforskare, son af kyrkoherden i Uskela Chr. Agricola, 

 — 1 arahisM och några anglosachsiska Etheked till El. 

 Brenner, samt senare (år 1749) 11 arabiska till Åbo akademi. 



Ett bland de sistnämda aftecknas i en ofulländad 

 dissertation af Clevberg, hvaraf synes, att det var en Sa- 

 manid (ej Abbasid såsom Cl. menar) från Alschasch (= Tasch- 

 kend), af hidschrans år 283 = 896,? — således antagligen 

 samma exemplar, hvilket, uppgräfdt efter Åbo brand, enligt 

 Geitlins beskrifning ännu förvaras i vårt universitets mynt- 

 kabinett. 



10. Finland 1687. 



„Hadorph begär, det en mängd guld funnet af en 

 Finne, måtte inlösas" (Liljegren, n:o 32). Säges ej om 

 mynt deribland. 



Ledebur, sid. 37; Geitlin, 1848 sid. 816 och: Beskr. öfver K. Alex. 

 univ. muhammedanska myntsamling, Särtryck 1862, sid. 4M, ur F. 

 Vet. Soc:s Acta VII; Aspelin, sid. 357; AV. Lagus: Historik öfver 

 Finska univ:s mynt- o. medaljkab. (i F. Vet. Soc:s Bidrag, h. 43 & 

 47. H:fors 1885 & 1888) I, 15. 17. Ofvan sid. 8. 10. 21. 



