19 



och något undan sådan fara och nöd bärgadt är-', anses 

 tillgreppet deraf för nidingsstöld och den skyldige „varde 

 hängd". Vi känna flere sådana herastälda mål strax efter 

 1741—42 års krig, hvarå svar ingått till Åbo hofrätt (i 

 ms). Exempelvis: 1743 22/12 ur gästgifvaren X. iS:s i skogen 

 ..undan fienden" nedgräfda kista, stulos 150 daler och 2 

 silfverringar ; 1744 Ve: en qvinna manat sina söner att till- 

 gripa 57 daler, gömda i skogen ..undan fienden": 1744 V.: 

 tvenne drängar stulit ..något penningar'- ur de bränvins- 

 pannoi- ("ifvcrste Taube , .undan fienden'* nedsänkt i ett 

 träsk; m. fi. 



Lyckhgare gick det med de kyrkopengar, om livilka 

 lektor Löugren i Borga 1742 skrifver till biskop Juslenius : 

 ...Jag väntar på hästar från Tenala, efter jag intet rum 

 kunnat fa pa något fartyg cUcr bat för mig och mina sa- 

 ker: är dock icke om mer bekymrad än de hos mig lig- 

 gande koUektmedel, hvilka jag sökt giimma genom ned- 

 gräfvande till thess jag kan få något tillfälle att få 

 them undan, om thet mera kan gifvas" (Borgå Gymn. Hist. 

 p. 328). Betänker man. att återfinnandet i dylika fall sä- 

 kert var regel, ehuru dcrom naturligtvis sällan förljudes, 

 och deremot qvarglönimaiidet, hvaraf våra fynd resulterat, 

 endast undantag, samt att sa talrika dessa senare äro, dock 

 helt visst mänga andra fortfarande vänta på uppdagelse, 

 så inses af alt detta, huru allmänt ifrågavarande säkerhets- 

 åtgärd i nödens stund plägat tillgripas. 



Sluthgen kan slumpen, livilken man mest alltid far 

 tacka för fyndens upptäckande, jämväl ha vållat att de 

 kommit i jorden, helst så små tingestar som mynt lätteligen 

 falla undan och tappas. Att sådant inträlfat. är aUtid tänk- 

 bart der, såsom mycket ofta, enstaka mynt upphittats (n:o 

 17. 47. 68. 72. 78. 92. 97. etc). Kedan om de fimias ett 



