17 



fullt inmurade kassakista dock till sist, efter 80 årig hvila, 

 kom fram i dagen (n:o 38), eller öfverste Taube, livars 

 skattgömmande bränvinspannor icke ens sänkta i träsket 

 fingo fred (se efteråt sid. 19 ). 



Likasom sätten för, voro äfven anledningarna till 

 myntnedläggniug mångahanda. Återfunna, dock vanligen 

 blott ett och ett jämte andra fornföremål i aflidnes graf- 

 var, synas de kommit dit, antingen på grund af någon 

 religiös föreställning eller som minnesrelikcr tagna bland 

 prydnader, hvilka den hädangångne 1)urit i lifvct i). Erinras 

 bör härvid, att dylika fynd, oaktadt de otaliga i Sverige. 

 Finland och Östersjöprovinserna öppnade ättehögarne, kum- 

 len och gratfälten, föga rikhgt förekommit, och således 

 knappast häntyda pä en bindande plägsed; — man känner 

 dock några Iran var hednatid, nämligen de i (Lillkyro n:o 

 39?), Kumo (n:o 255. 290a). Eura (n:o 454), Bjerno Öfverby 

 (n:o 496). Hvittis (n:o 511a) och Nykyrka (n:o 521), samt 

 möjligen från kristnat iden, de i Ulfsby (n:o 8) och Räi- 

 sälä (n:o 390a): jfr Liljegren n:o 74. 111. 251. 257. 298. 

 316 m. fl. Något oftare påträffas offer myn t. också frän 

 senare århundraden, nedlagda i offerkistor och heliga käl- 

 lor, men alltid af obetydligt penningevärde (n:o 4. 5. 22. 

 23. 24. 33. etc.) 



Det vanligaste motivet hos skattgömmaren syftade 

 dock endast på en temporär fristad för hans dyrbarheter, 

 ehuru dessa, ofta till följd af död eller andra mellaukomna 



*} Adam Bremensis (omkr. 1070) skrifver om Xordens folk: 

 ..De sepultura paganorum, quanquam non credant i'esurrectionem. 

 carnis, hoc tamen est memoriale, quod more antiquorum Eomanofum 

 busta et eseqiiias eorum omni veneratione colunt. Ceterum pecii-' 

 niam hominis tumulant cum eo avmaque et cetera, qiiae ipse vi- 

 vens habuit cariora" (Schol. 140). 



