k; 



försiggått, — ett bevis, äfven det i sin mån. att hädanefter 

 tryggare förliållanden än fornt nnder någon 90 års period 

 varit rådande i landet. 



Hafva i många fall, stnndom till och med vid rättslig 

 undersökning, än upphittaren af i jorden nedlagda m,ynt 

 och andra värdeföremål, än dessas rätta mängd och be- 

 skaffenhet förblifvit okända, så möter ändå mycket större 

 svårighet att utröna af hvem, h varför och när deposi- 

 tionen skett, helst hemlighållandet här alltid lag i sjelfva 

 handlingens syftemål. Alldeles oåtkomliga äro likväl icke 

 heller dessa senare omständigheter för forskningen. 



Gemenligen röja uppgifterna angående de i vårt lands 

 skilda trakter förekomne myntfynden, att dessas innehåll 

 ursprungligen tillhört mindre bemedlade personer, allmoge- 

 män, krigsfolk, sjöfarande o. d., hvilka i sina yrken lyckats 

 hopbringa någon måtthg sparpenning. Visserligen omtalas 

 åtskilliga ganska dyrbara fynd, exempelvis de från för- 

 historisk tid (då silfret antages ha galt 20 gånger mera än 

 i våra dagar) i Ladoga nejden (n:o 43), Reso (n:o 58, „häst- 

 lass"), Lnndo (u:o 584), >sousis (n:o 25. 513), Saltvik (n:o 

 260), eller de frän senare sekel i Geta (n:o 16), Ekenäs 

 (n:o 36). Sibbo (n:o 42), Gamla Helsingfors (n:o 44), men 

 dels höra de till undantagen, dels äro sägnerna derom ofta 

 mera sväfvandc, än att de skulle tillåta säkra slutledningar, 

 någon gång äfven bevisligen lögnaktiga (jfr n:o 65). Verk- 

 liga kapitalister, derest sådane funnos i det af krig och 

 utskrifningar ständigt hemsökta landet, torde vanligen nog 

 ha förstått att vid behof säkerställa sin egendom på annat 

 sätt än exempelvis gamla Wechter i Abo. hvars omsorgs- 



