113 



ovanliga och äfveii annars sällsynta myntet af Anund Ja- 

 kob, — dess plåt fyrkantigt utklippt, af någon likhet med 

 senare tiders klippingar, — sådant den mångerfarne ganska- 

 ren tillförene icke varsnat. 



Da två år senare vid internationela orientalistkon- 

 gressen i S:t Petersburg vårt myntkabinett var represente- 

 radt genom en liten utställning af de mest sevärda fiire- 

 målen i dess österländska samling, märktes deribland äfven 

 fyndet från Lehdesmäki. Det tillvann sig mer än en ce- 

 leber numismatikers synnerliga uppmärksamhet. Rörande 

 sjelfva kedens konstarkeologiska egenart erhölls väl intet 

 motiveradt besked, men vissa diskussionsvis framstälda 

 yttranden om dess sannolika ursprung, kunde icke undgå 

 att inverka pä utställarens sedan dess i frågan vidblifna 

 mening. (Se nedan). 



(3fver samtliga de utstälda fornsakerna var uppsatt 

 en kortfattad handskriftlig förteckning, hvarur det parti, 

 som angår de i Hauho och redan fiirut af Geitliu antydnings- 

 vis dechiffrerade mynten, här desto hellre må excerperas, 

 som det i alt väsentligt samstämmer äfven med en senare, 

 men deraf fullkomligt oberoende och utförligare beskrifning. 



Kedens ö.sterländsa mynt: 1) Samauid från Alschasch 

 289 = 901 för eniiivn Ismail ben Ahmed (hos Tornb. 160. 

 38; Fraehn 43, 24), — 2) Samanid från Badachschan 321 

 = 933 för Nazr ben Ahmed (Tornb. 214, 419), — 3) Bul- 

 gharid från Suvar 338 = 949 för Tlialib ben Ahmed (Tornb. 

 246), — 4) Samanid från Alchottel 312=: 924 för Nazr 

 ben Ahmed (jfr Tornb. 204, 351; guvernörens i staden 

 namn Djafar ben Ahmed, som läses på vårt mynt, saknas 

 hos Tornb.), — 5) Samanid från Nisabur 309 = 921 fih- 

 Nazr ben Ahmed (Tornb. 200, 319; Fraehn 83, 207), — 6) 

 Samanid från Samarqand 300 ;=912 för Ahmed ben Ismail 



8 



