116 



A. Hackman, det andra uiimismatiskt-historiskt af Arthur 

 Hjelt. De ha hvardera sjelfständigt, och okunniga om 

 tidigare uttalanden i ämnet, skridit till verket. 



Herr A. Hackmans föredrag måste i flere hänseenden 

 anses upplysande. Genom anhtande af den kompai-ativa 

 metoden, hvilken allaredan äf\'en på fornkunskapeus fält 

 lockat så mången sanning fram i dagen, har han vid detalj - 

 studium af vår mångomnämda keds särskilda delar och de- 

 ras teknik öppnat vyer af ganska omfattande bärvidd. 

 Visserligen har materialet för jämförelserna varit nog knapt. 

 men derför rör sig ock undersökningen med lofvärd akt- 

 samhet. Dock uttalas dess resultat i en någorlunda betonad 

 förslagsmening att smycket vore en produkt af gammal 

 skandinavisk eller finsk konstslöjd (sannolikare skandinavisk), 

 utan att likväl en möjlig inverkan af orientahska mönster 

 förnekas. Således ett mycket tidigt lärospån af nordens 

 kommersiela samfärdsel med Araberna. 



Med nöje och behållning läser man äfven herr Ar. Hjelts 

 föredrag. Den numismatiska utläggningen är exakt och 

 ingående nog för säker identifiering af mynten samt der- 

 jämte populärt anslående genom bifogade erinringar om 

 det af varubytet förmedlade närmandet mellan Orienten och 

 occidenten, hvilket under medeltiden egde rum. Anseende, 

 utan tvifvel med fog, de vid keden hängande orientaliska 

 mynten ursprungligen ha utgjort dennes enda extra sirat, 

 yrkar Hjelt ändå bestämdare än Hackman på kedens skandi- 

 naviska upphof, helst det är kändt, att ,,nordniännen i sina 

 hängprydnader med förkärlek buro dessa silfvermynt", de 

 der massvis förekommo i deras hemländer. Beträffande 

 åter kedens vesterländska mynt, kunde förmodas att de 

 „blifvit dit anbragta af en kristen egare, som genom dessa 

 med kristliga symboler — kors och kyrka — försedda pje- 



