15 



(n:o 100. 190. 245; jfr ofvan). företrädesvis undangömmandet 

 af det mer värderika. medan helst något koppar tilsvidare 

 hölls i rörelsen. 



Likaså hade man i Finland nnder de 90 åren frän 

 Ulrika Eleonoras tronbestigning till (xustaf IV Adolfs af- 

 sättning anledningar mer än nog att anförtro sina dyrbar- 

 heter i jordens gömmor. Hänsigthga myntfjmds mängd 

 och l)eskaffenhet tala i sin mån derom. Vanligen äro de 

 mycket blandade, icke allenast i den mening att de förete, 

 förutom tidens, brokiga besparingar af äldre mynt, men så- 

 som iimehållandc mångahanda slags svenska om hvartannat 

 med frännnande. Af silfvermynt förekomma hufvudsakligast 

 rublar och riksdalrar med deras delar mycket allmänt (n:o 

 143. 145. 234. 346. 450. etc), utländska vida sällsyntare 

 (n:o 139. 204. etc). Det sistsagda gäller gifvetvis ännu 

 mera guldmynten, af hvilka blott 3 kunna anföras (n:o 68. 

 344. 365), i fall icke åtskilliga af de förut omnämda 

 hellre höra hit. Plåtmynten, redan talrika från Fredrik I:s, 

 nå sitt maximum ocli tillika upphöra under Adolf Fredriks 

 regering (n:o 113. 133. 140. 214. 349. 446. etc); de öfriga 

 kopparmynten gå ända till periodens slutar, icke sällan i 

 massor af llere tusen på en gång (n:o 214. 244. 364. 451. 

 459. 502. etc). Fyndorterna fördela sig fortfarande öfver 

 hela landet, också dess efter hand frånskilda östra delar 

 inberäknade. 



Tilläggom, att våra myntfynds innehåll i några undan- 

 tagsfall delvis, måhända, genom tillfällig förblandning, an- 

 ger ett senare år än 1809 (n:o 409. 422. 440. 451. 548. 

 549. etc: hvaremot uppgifternas oriktighet i n:o 186. 213. 

 och 269 är sjelflvlar). Öfverhufvud betecknar dock detta 

 år den yttersta tidsgräns, före hvilken samtliga i efter- 

 följande förteckning upptagna fynds nedläggning i jorden 



