13 



(ii:o 26). Lempälä (n:o 40a). Niirmijärvi (ii:o 62), Åbo (n:o 

 •74), Eura Kiukkais (ii:o 136), Jaiiakkala (n:o 303), Kiistö 

 (n:o 352. 479), Pyliämaa (n:o 369), Nadendal (ii:o 388), 

 Halikko (ii:o 391), Mulios (u:o 453), Raumo (u:o 473), Kivi- 

 iicl)l) (ii:o 504), Karkku (ii:o 515). 



Några af dessa fynd (Åbo, Eura, Mubos ni. fl.) inne- 

 hålla jämväl mynt för (^ustaf I och hans närmaste efter- 

 trädaren: i andra åter (Lempälä, Nurmijärvi, Janakkala. 

 Kustö, Kivinebb) ingår tillika ett fåtal tidigare eller sam- 

 tida tyska biskops och svärdsordens eller norska mynt, — 

 i Kustf) fyndet (n:o 479) t. o. m. ett guldmynt från 1400 

 talet. Eget är, att ehuru, enligt historiska urkunder, revalskt 

 och (ifverhufvud de baltiska städernas mynt pa 1400-talet 

 ocli iiniiu i medlet af 1500-talet var det i Finland allmän- 

 nast gängse, sådant jämförelsevis sällan träifats i fynden. 



Af nästa eller Vasaperiodf^ns olika myntsorter, — utom 

 örtugar, de der småningom kommo ur bruk. slagna valörer 

 af öre (-.= 3 örtugar), stundom i klip])ings- oftare i rund 

 form. mark (= 8 ören) ocii daiei' eller i'iksdaler (=: 4 

 mark) samt alla dessas tordelningar, — äro redan fynden 

 talrikare (öfver 100) än att här kuinia skildt uppräknas, 

 hvarför vi endast hänvisa till registret. Deras område 

 sträcker sig öfver hela landet, ända till dess nordligaste 

 socknar, Paldamo (n:o 18). Muhos (n:o 453), Kuusamo (n:o 

 328) m. fl. Allmännast hittas Johan III:s till otrolighet 

 underhaltiga ören (224 i st. f. 32 pa en lödig riksdaler!), 

 väl räknade som silfver, men i sjelfva verket bestående 

 mest af koppar, livai-till de ock oftast rubriceras i fynd- 

 uppgifter. Egentliga kopparmynt slogos dock först för 

 Gustaf Adolf och Kristina. Vi hafva af dessa vackra prof 

 i flere fynd, synuerligast det märkliga i Jaakimvaara (n:o 

 330; jfr n:o 404. 519 från Säter grufvan. 522). vägande 6 



