dettas sammanslutning med Karelen. Först här kan någon 

 tvekan uppstå. 



3Ian vet, såsom nyss antyddes, att ej mindre vid 

 Volchovs inflöde i Ladoga, der enligt Nestor redan Kurik 

 anlagt den liknämda staden, Skandiuavernes fräjdade Al- 

 deigja (för Ladeigja) eller Aldeigjaborg, än ock vid Nevas 

 utflöde i Finska viken, pa ])latsen för Nyen, det n. v. Peters- 

 burg, väldiga massor österländskt mynt blifvit funna (n:o 

 35. 43. 50). Lätt förklarligt, ty båda dessa flodmynningar 

 voro hamnar tiir (k-t rika Xovgorod. Skandinavernes Holm- 

 gård, liufvudliärden för Asiens och Europas varubyte. Helt 

 visst böra derför de sistberörda, men troligast likaså de på 

 Ladogas motsatta strand och kring Vuoksens månggrenade 

 vattendrag anträftade forntida myntfynden fattas som min- 

 nen af Xovgorods kommersiela förbindelser med vestern, 

 förnämligast Gotland . 



Kunde icke då sammaluiuhi alla öfriga i Finland före- 

 komne järnålders myntfynd, deribland främst de arabiska, 

 vara minnen af sagda ostvestliga samfärdsel? Svårligen. 

 Lokala anknytningspunkter saknas nämligen fullkomligt, 

 sålänge man pa vår långa sydkust från Viborgs trakten 

 till inemot Abo, och särskildt inom hela Nylands område, 

 icke lyckats med säkerhet uppspåra något enda sådant 

 myntfynd i). Det synes förty mer än sannolikt, att forn- 

 tidens sjöfart, af för öfrigt okända orsaker, hufvudsakligast, 

 om ej uteslutande, följt Finska vikens södra sida, hvilket 

 ock de i Estland och Östersjöprovinserna ganska talrika 

 fynden af 3:dje och 4:de klasserna tyckas vidhandengifva. 

 Anlända pa denna väg till Gotland och Sveriges kuster, 



') De arabiska mj^ntskärfvorua frän Kyrkslätt (n:o 589) ega 

 härvidlag, åtminstone tilsvidare, knappast något vitsord. 



