Ändå talrikare än de anglosaclisiska förekomma i iyn- 

 den fijsla mynt, också de till största del hittade på Got- 

 land; man räknar dem till ..mång'a tiotusen", antao^om 30,000, 

 ty de ha icke hlifvit nog^arc förtecknade. Inkomna på han- 

 delns fredliga väg", äro de slagna dels fiir tyska konung-ar 

 och kejsare, Otto I den store (936—973), Otto II (973— 

 983), Otto III (983-1002) samt hans farmor och förmyn- 

 derska AdeUieid, Henrik II— IV (1002—1106) — tillfälligt- 

 vis inblandade äfven för Karl den store (768—814, kejsare 

 800) och hans efterträdare — , dels för samtida furstar, of- 

 tast böhmiska hertigar frän Boleslaus 1— 111 (938 — 1003) 

 till ^'ratislans (1061, konung 1086), dels för biskopar och 

 städer, Köln m. ii. De få Kttgershi mynten af åren 1000— 

 1063 torde ha införts tillhopa med de tyska. 



De till dcinia fyndklass räknade ninhislri dirhemerna 

 måste anses som spridda lenniingar fraii (len nästföregående. 

 Deras fördritjda nedläggande i jorden, vanligen bevitnadt 

 af stor förslitenhet, härrör troligen deraf, att de såsom re- 

 dan styckade voro lämpliga till skiljemynt, eller såsom hela 

 tjenat till hängsmyckeu, hvarom ofta öglor eller hal i kan- 

 ten antyda. Så omtyckta voro de i och för sistnämda bi-uk, 

 att ännu längre fram i medeltiden dertill användes t. o. m. 

 (ofta förgylda) efterbildningar af arabiska mynt. 



Om förekomsten al de hithörande hiizantlnsht mi/nten, 

 — städse af silfver och fåtaliga samt slagna i pörioden 

 från Oonstantinus X Porphyrogenitus (911 — 959) till Basi- 

 lius II och (.'onstantinus XI (975—1025). — gäUer förmod- 

 ligen det samma som nyss sades om vissa arabiska, i fall 

 man icke håller troligare, att de följt med nordbor, hvilka 

 återvändt från väringstjenst hos kejsarne i Byzant. Till 

 och med en eller annan vestromersl; denar (af Trajanus och 

 Hadrianus) namnes i det stora Thomasarfve fyndet på Got- 



