86 



Hällström talar ständigt om 12 vigter, ehuru gåfvo- 

 brefvet endast nämner 11. Lättförklarligt, ty det senares 

 ,Mi(q)p med någon okänd text" är uppenbarligen identisk 

 med den förres vigtkula n:o 7. .,liyilken på de platta si- 

 dorna har sirater, vid hastigt påseende liknande kufisk 

 skrift", — en utsirning-, tillägga vi, som ofta äfven anträtfas 

 på dylika annorstädes funna vigter och mcgligen hört till 

 hvarje vågs fullständiga sats. Vidkommande sluthgen vig- 

 ternas material, så är detta smidjärn med bronsöfverdrag, 

 hvaraf, såsom Hällstrr»ni påpekar, kunnat inträffa att, der 

 det senare afnöts, rost uppstått, vid hvars bortfall vigten 

 förminskats. 



De (»friga fornsakerna iugingo icke i undersökningens 

 plan. Dock upptyses i förbigående, att vid profning af de 

 båda annrniganios hvita metal]l)landning, enligt dess speci- 

 fika A'igt, intet silfver deri röjdes, men deremot något litet 

 sådant kunde spåras „i ett stycke af två ihoptvinnade h^ita 

 metäUtmdai-, hvarmed tvifvelsutan menas gåfvobrefvets „2 

 smärre stycken at virad silfverten" . 



Geitlin, å sin sida, anser som afgjordt, att den till 

 fyndet hörande halsringcn af silfver är orientahskt arbete, 

 och menar detta sannolikt äfven för våfjcn, ,,i synnerhet 

 derför, att just de kufiska myiiten (om ock fyndet icke inne- 

 höll dylika) företrädesvis gått och galt i Europa, icke efter 

 sin stämpel, utan efter vigt" [dock sådant var ju fallet lika 

 mycket med de äldre vesterländska myiitenj. Pä dessa, 

 man måste medge det, hka svaga som obevisade skäl, för- 

 varades länge halsringen och vägningstillbehören i mynt- 

 kabinettet, medan resten af fyndföremålen fingo plats bland 

 de etnografiska samhngarna. 



I sin 1859 tryckta katalog öfver de sistnämda upp- 

 tager Holmberg, i ,,det s. k. Lappska fyndet": a) 3 arm- 



