84 



att sådane metaller til Sverige ej så snart inkomma, som 

 de utfara; ty ryska regeringen har förordnat en vakt långs 

 åt gränsen, livilken det skall förhindra." Mot dylika fred- 

 liga plundringståg, Hksoni mot de krigiska, har nog den 

 omnämda lappska folkseden i sin man verkat, till fromma 

 för fornkunskapen. 



Hvad nu beträffar vårt närmast ifrågavarande fynd, 

 så har forskningen tiitigt sysselsatt sig dermed. Redan 

 ganska snart efter dess öfverlåtande till universitetet lem- 

 nade Linsen i-örande de deri ingåeude mynten några upp- 

 gifter i och fiir en skrift af Hällström (se nedan). Han fann, 

 af hela antalet 174, de anglomchslska utgöra 75, de tysha 

 åter 10 furstliga, 65 biskopliga och 24 oläsliga. De förra 

 enligt hans dechriffrering präglade under Egbert (år 800 — 

 836) 31, Etheh-ed (978—1016)1. Knut (1016—1036) 3, Harth- 

 cnut (1040—1042) 3, Henrik I (1100-1135) 24, Henrik II 

 (1154_1189) 10 och Henrik III (1216—1272) 3; af de se- 

 nare furstliga, under Henrik I (919—936) 2, Otto II (973 , 

 —983) 1, Henrik 11 (1002—1024) 1, Henrik IV (1056—1106) 

 1 och Henrik V (1106-1125) 5. 



Denna Linsens uttolkning anser Hildebrand i sitt för- 

 tjenstfulla arbete om anglosachsiska mynt. der äfven Kuola- 

 järvi fyndet beröres, föga pålitlig. Han åberopar det 

 kända förhållandet, att de äldsta och yngsta mynten i ett 

 och samma fynd sällan skiljas af mera än på sin höjd ett 

 sekel, då vi här skulle ha exempel på ett intervall af hela 

 400 år! Förmodligen är den anförda Egbert icke den 

 anglosachsiska konungen med detta namn, utan någon tysk 

 furste eller biskop frän en senare tid, hvilket synes desto 

 säkrare, ,,som det icke är sannolikt, att den äldsta re- 

 gentens mynt skulle varit talrikare (31) än någon af de 

 yngres (högsta antalet 24). Också torde de tre konungarne 



