81 



bröd; hvarutom Matts Mattsson förklaras skyldig- att utan 

 lösen afstä det hittade myntet; som afsades." 



Vid detta slut på den långvariga processen, kan man 

 svårligen slippa mistanken, att dock något svek från sva- 

 randens sida blifvit ouppdagadt. Ty äfven antaget, att den 

 första rapporten om fyndets innehåll och vigt till lispundtal 

 berodde på ett blott rykte, uppkommet exempelvis vid den 

 marknad i Fredrikshamn, der Olli, enligt ransaknmgen, först 

 framvisat någon del af sin skatt, så synes dock den prut- 

 man. det rättsliga utslaget statuerade, nästan altför kolos- 

 sal. I h varje händelse bevisar den skildrade rättegången, 

 liksom många dyUka, huru vanskligt det faller sig att för- 

 söka i dess helliet återsamla ett förskingradt myntfynd. 



00. Lappmarken, Kuolajärvi 1839. 



Å gränsmarken mellan Kuolajärvi och Sodanh/lä, altså 

 ända upp vid 67 breddgraden, upptogs nämda år ett större 

 och i den nordiska arkeologin synnerligen lärorikt jordfynd. 

 — Bestående af 174 anglosachsiska och tijsl-a medeltidsmynt 



66. Konsist. prot. 1841 »V, § 20, 1.S42 "/^ § 14 upplj-sa, att 

 Hällström erhållit en af de mest förstörda vigterna att kemiskt 

 undersökas; Eektorsberätt. 1841, der dock „knappen" nog oigenkän- 

 lig-t kallas „giobuius ad continenda vestimenta"; H:fors Tidn. 1841 

 1»/^; Hällströms föredrag i F. Vet. Soc:s acta I, 731—740. II, 107— 

 118; Hildebrand, sid. LXXH; Geitlin 1848, sid. 319 f. och Beskr. 

 sid. 13, not. 2.5; Holmberg, sid. 9; Historik II, 16. 24. (der de tyska 

 mynten bortglömts); Aspelin, Alk. sid. 356 f. och Antiqu. sid. 307 

 f. fig. 1663—1672; Hj. Appelgren: Kemin kihlak. i Fmf:s tidskr. V 

 (1882), sid. 37—41, fig. 47—56; A. H. Snellman: Oulun kihlak. i 

 Fmf:s- tidskr. IX (1887), fig. 63—71. Ofvan sid. S. lo. IS. — A) 

 Konsist. prot. 1841 V3 § 11; Rektorsberätt. 1841. 



6 



