129 



botten, röjde iipphittaren sitt fynd. genom att här och 

 hvar försälja det i små partier. Xästan alt kom dock 

 slutligen, dels genom köp dels som gåfva. i lektoi-n (l:r .T. 

 O. J. Ranckens i Vasa ego. Det bestod af arabiska mynt. 

 56 hela och 123 bitar, vägande, de förra 11 ^'2, de senare 

 12V'2 lod. 



Redan hade fyndet l)lifvit af den nya egaren anmält 

 i finska litteratursällskapets historiska sektion och omnämts 

 i flere tidningar, såsom H:fors Dagblad m. fl., då år 1869 

 23/- hela det schatull, hvari det jämte en samling äldre 

 svenska och andra mynt förvarades, bortstals. Stölden 

 annonserades ofördröjHgen såväl i Vasabladet som hos 

 traktens kronobetjente och i kringliggande kyrkor, med 

 utfäst belöning, särskildt för de arabiska myntens tillrätta- 

 skattande, af deras tredubbla metallvärde. Efterspanin- 

 garna, energiskt ledda af t. f. länsmannen i Kauhajoki. 

 major 31. af Enehjelm, lyckades. Först återfans det upp- 

 brutna schatullet i en skogsbacke invid Vasa, samt efter 

 hand (under loppet af år 1870?) de på skilda orter af 

 tjufven, en redan för stöld afstratfad karl från Kauhajoki. 

 försålda arabiska mynten. Att de nästan allesammans kom- 

 mit igen, ehuru föi' omkostnader af ungef. 300 fm. öfver- 

 tygade sig d:r Rancken genom deras uppvägande. 



Derefter hördes intet i saken tils juli 1876, då refe- 

 renten, med anledning af en fyndutställning vid stundande 

 orientalistkongress i Petersburg, på begäran erhöll mynten 

 till granskning. De befunnos vara af mer än vanlig ve- 

 tenskaplig betydelse, hvarför en förteckning uppgjordes 

 öfver samtliga ännu igenkänliga och läsliga både hela och 

 fragment, ehuru blott ett eller par från hvarje präglings- 

 ort medtogos till den i september öppnade kongressen. 



