131 



exakt angifvas, enär. älven der hundratalet klart framkom- 

 mit, än tiotalet än enheten varit oläslig*. De mynt, livilka 

 uppnå hidschrans 2 århundratal, äro dock icke flere än 12 

 och bland dessa endast 4 från ti'cdje årtiondet, hvilket lur- 

 modhgen icke heller ölverskridits af något okändt frag- 

 ment. 



Största intresse band sig vid präg-lingsorterua. Flere 

 äro visserligen af de allmännaste, såsom Vasitli, Kula, 

 Baghdad, Muhammadija. Balch, Samarqand, Sermenra, Al- 

 schasch. Men redan Arminia, Dschai, Zerendsch, Ärran, 

 samt ännu mera IVIahi, Surraq, Darabdscherd, Kerman före- 

 komma jämförelsevis ganska sällan. 



Vidare läses Andalus, d. ä. Spanien, kanske första 

 gången på en i Finland funnen arabisk dirhem. Sådana 

 utgöra, såsom fyndmynt, äfven annorstädes i norden rari- 

 teter, vare sig de äro minnen af vikingarnes hemsökelser 

 på Pyreneiska halfön, eller genom resande muhammedanska 

 köpmän öfver Afrika bragts till det egentliga österlandet 

 och derifrån ända hit bort. 



Slutligen innehiill fyndet jämväl ett unicum, — en 

 välbibehållen Umaijad af år 97 från orten Hrsäd Hrmz, 

 Il vilken beteckning i förklaringen med frågetecken upptogs 

 som någon synonym till det vanligare Eamhormuz (jfr 

 Fraehn p. 6 och Tornb. p. 413). Utredning häi-om syntes 

 af det intresse, att flere kände numismatiker, bl. a. gehei- 

 merådet J. G. Stickel från Jena, baron Wold. Tiesen- 

 hausen från Varschau och Mr Henri Sauvaire frän Mar- 

 seille utbådo sig, och äfven fingo, afklappningar af myntet 

 i fråga. 



Den förstnämde blef ock den, som genom en aret der- 

 efter otfentliggjord uppsats bragte säkert ljus i saken, samt 

 dymedels uppdagade en fiirut alldeles okänd präglingsort. 



