32 



och ändamål betingadt att de summor, som ä fondens for- 

 dringar infl3^ta. företrädesvis må placeras i goda obligationer». 



Särskildt skarpt uttalar sig 1882 års statsutskott mot 

 den inhemska utlåningen ur amortissementfonden. »Den ut- 

 låning, säger utskottet, al fondens medel, som fortfarande 

 eger rum. synes utskottet föga tidsenlig. Under äldre tider, 

 då landet hade brist på kreditinrättningar, kunde det vara pä 

 sin plats, att staten med sina tillgångar kom näringarna till 

 hjelp. .Men numera ih sådant icke blott onödigt, utan äfven 

 skadligt, enär staten såsom långifvare står utom konkurrens 

 med enskilda bankinrättningar, samt i följd liäraf de utgifna 

 lånen ofta nog få karakteren af upi)muntringar. nådebevis- 

 ningar m. m. d.» »Med afseende härå, heter det i betänkan- 

 det, synes det Utskottet mest motsvara de nuvarande förhål- 

 landenas kraf. att utlåningen ur amortissementsfonden upphör 

 och dess tillgångar, såvidt de äro disponibla eller kunna fri- 

 göras, användas till nya företag, såsom jernvägsbyggnader 

 eller andra dylika ändamål». 



Detta förslag lyckades likväl icke vinna gehör hos stän- 

 derna, och äfven i statsutskottens uppfattning under de när- 

 mast i)aföljande ständermötena gjorde sig en tydlig omsväng- 

 ning skönjbar. En kritik af statsverkets inhemska utl^ining 

 a statsutskottets sida förekommer visserligen ännu vid 1885. 

 1888 och l>ti)l års landtdagar, men densamma blir alt mera 

 hofsam och inskränker sig till några partiella anmärkningar 

 samt bortfaller slutligen vid 1894 års landtdag helt och 

 hållet. 



Så uttalar 18S5 års statsutskott, utan att ingå på en 

 granskning af statsverkets utlåning i öfrigt, blott sitt ogil- 

 lande deröfver. att från öfverskottsstatsmedelsfonden bety- 

 , dande summor bundits uti intecknings- och amorteringslån. 



