15 



I)(Mina l'()i'()r(liiiiiii l»il(l;ir i tioi'e afseeiidcii cpdk' föv Wjiii- 

 kens utlaningsverksainhet. 



Der talas ej mer oiii att liaukcn rillkoimiie cii uiulcr- 

 stödjaiide uppgift pa iiäiiugslifvets område. 



l:»aiikeiis retilemonte är lättadt på eii stoi- luii-last. 

 Redan med upphörande af foiidsiiidelniiigeii hade en miiiigd 

 bestämningar om hlnens syftemål och vilkor föi'sviiiiiiit. 

 r.orta firo numera iifveu he>t;imniug;iiii;i om lanerfiutaus h(>jd 

 (sedan 1867), om stratiränta, om maxima och miniuia. Stad- 

 gandet i förordningeji af den '.» decemlier ISiiT. enligt hvilket 

 ingen såsom ansvarig för vexelskuld tinge häfta i l)anken IVir 

 mer än 2(KMXX) mark, återfins ej i i-eglementet af år 1870, 

 icke heller stadgandet i l'^;")!» års f()i'ordning angående han- 

 kens organisation om ett maximum för kassaki-editiv stort 

 120,()(K) mk. Af de foina privilegierna för särskilda grupjier 

 af låntagare atertins blott ett enda. nämligen l)estämnin,i:en 

 (U'rom. att kassor och inrättningar med allmännyttigt syfte- 

 mal ;iro befriade från erläggamle af inträdesafgift vid ö\)\)- 

 nande af kassakreditivräkning. livilken undantagsförnuin seder- 

 mera ni)phäfts genom förordningen af den 28 maj 1S8<». 



Tvenne mindre lämi)liga lånearter försvunno ur Fin- 

 lands l)anks r()re]se. Den ena vai' lan mot inteckning i 

 fastighet, hvilket placei'ingssätt icke harmonieiade uhmI ban- 

 kens ställning som sedelntgifvanck' institut. Den andia var 

 meddelandet af kassakreditiv mot varnsäkerhet. hvilkcn rr>reUe 

 aldrig spelat en nämnvärd roll i banken. 



Rankens fnid^tioiuMing t<>r('iikla(h's samt anpassades i 

 särskilda stycken bättre eftei- atfärsverldeus bchof. Den sa 

 kallade bankovärderingen vid fastighetsinteckningar divilka 

 fortfarande förekommo vid kreditivlan). med dess (ifverlnifvan 

 stora omgångar och omkostnader, ersattes med enklare meto- 

 dei". \"id vaiadan medgafs åt låntagaren rätt att mot efter- 



