18 



banken korta och säkra vexlar samt andra tordringsbcvis med 

 förfallotid ej öfversti,gande ett är, hade hållit räntesatserna 

 f()r dylika vexlar ocli räntepapper ej obetydligt lägre än de 

 i landet eljes gäUande. hvarförutom i sistnämda berättelse 

 framhålles, att banken genom olika bestämningar om pan- 

 ters belånings värden sökt draga till sig de för en cirkula- 

 tionsbank fördelaktigaste säkerheter. Placeringar pä lång tid 

 och af tvifvelaktig beskatfenhet hade deremot sorgfälligt und- 

 vikits. Under åren 1871 — 1.S77 diskonterades i anfördt syfte 

 vexlar med under tre månaders löj>tid en procent billigare än 

 dylika med hing fihfallotid. 



I l)ankens kassakreditivrörelse iakttogs den största för- 

 sigtighet. Aren 18()8 och 1869 beviljades als inga nya lån, 

 en äterhällsamhet om hvilken 1872 års bankutskott säger, 

 att den icke syntes varit af nödvändigheten påkallad. För 

 åren 1870 — 1870 faststäldes en öfverföringsafgift af en V* 

 l)rocent att upi)bäias vid kreditivs förnyande. Trots alla 

 vexlingar i bankens räntesatsei- i öfrigt bibehölls kassakre- 

 ditivräntan oförändradt vid 5 procent ända till är 1881. Följ- 

 derna af denna poHtik äfvcnsom af ett lågt faststäldt maximi- 

 värde visade sig deri, att det å kreditivräkning utestående 

 l)eloppet nedsjr)nk till en obetydlighet. Det hade vid års- 

 slutet 1865 stigit till 4.6 miljoner mark: 1874 utgjorde det 

 blott 1.3 miljoner mark. 



Bankfullmägtiges försigtiga och öfverhufvud af affärssyn- 

 punkter motiverade jjolitik visade sig äfven till en del i arten 

 af de betänkligheter de uttalade beträffande utsträckandet af 

 bankens utlåningsverksamhet, så genom fullständigt likställande 

 af afdelningskontoren med hufvudkontoret som genom inrät- 

 tandet af nya filialer. Finlands Banks uppgift vore ej att 

 dominera all bankrörelse i landet. I sin berättelse till 1872 

 års bankutskott uttalade sig bankfullmägtige dels derhän. att, 



