oo 



mägtige af den 15 noveniber 1892 framhöll direktionen, att 

 efterfrågan pä penningar för tiden vore större än förut, i 

 följd livaraf direktionen dagligen såge sig nödsakad att af visa 

 kreditsökande — icke alltid derför att den erbjudna säker- 

 heten skulle befunnits otillfredsställande, utan emedan åter- 

 hållsamhet i följd af bankens inskränkta tillgångar ansetts 

 nödvändig. 



]Medan Finlands Bank, som genom sin liberala ränte- 

 jiolitik under goda år inciterat företagsamheten och spekula- 

 tionen, drog sig tillbaka under omsorg om sin säkerhet och 

 under begrundande af bestämningarna i sitt reglemente samt 

 lemnande affärsverlden i sticket, uppträdde privatbankerna 

 såsom räddare i nöden. 



(ienom att under en följd af år betala 5 procents ränta 

 på depositioner framlockade privatbankerna gömda kapital 

 i ökade massor. Under de kritiska åren 1891 — 1893 stego 

 depositionerna och sparkasseinsättniogarna är för år. De 

 belöpte sig vid årsslutet 1890 till 89 miljoner mark, år 1893 

 till 118 miljoner mark, 1894 nådde de 132 miljoner mark. 

 Under det att Finlands Bank år 1891 stegrade sin utlåning med 

 blott ^/2 procent, och derpå såg den oaf brutet nedgå. 1892 

 med 5.2, 1893 med ().2, 1894 med 10.3 procent, fortforo pri- 

 vatbankerna att äfven under krisåren ställa ständigt ökade 

 kapital till atfarsverldens tjenst. År 1890 steg utlåningen i 

 dessa banker till 98, 1891 till 111. 1892 till 115, 1893 till 

 118, I8"i4 till 14() miljoner nuuk. Privatbankernas och Fm- 

 lands Banks roller i fråga om ett liberalt bispringande af 

 atfärsverldens lånebehof hade under kristiden blifvit ombytta. 



Numera kunna vi öfverskäda följderna af baidvens un- 

 derstödjande utlåningspolitik. 



Efter det Finlands Bank. under en tid af depression 

 pa maiknnden. lieiioiii laua räntesatser och utvidgandet af 



