(35 



liehi ta.uet siiiaiiiugoin alt mera öfvertagit funktioner, som 

 l)äst harmoniera med deras säregna organisation och verk- 

 samlietsmöjligheter. 



Finlands IJaidc har (UVerlmtViid hållit sin utläningsränta 

 jämförelsevis låg. understundom i en mer eller mindre tyd- 

 ligt uttalad afsigt att nedtrycka räntefoten i landet för korta 

 lån f<)r att dymedels understödja en kreditbehöfvande affärs- 

 veiid. för det mesta, synes det, likväl blott och bart i syfte 

 att kunna draga till sig de för banken fördelaktigaste vexlar 

 och säkerheter. 



De laga räntesatserna hafva nämligen i Finlands Bank 

 öfverhufvud erhållit en åtminstone partielt verkande motvigt 

 i de stränga vilkor som banken i öfrigt plägat fastställa för 

 utlåning, hvarförutom tilläggas bör, att till hämmande af de 

 lånsökandes altför stora tillströmning i sin män bidragit den 

 ringa förmåga att accommodera sig efter den lansökande 

 aftarsverldens vexlande önskningar och l)ehof, som alltid pä 

 ett ofördelaktigt sätt åtskilt den reglementerade statsbanken 

 från de af konkurrensen sporrade och i sin verksamhet 

 obundna privata l)ankerna. 



Likasom emelleitid Finlands Banks låga räntesatser 

 under olika tider visat sig ut(")tva ett olika inflytande i)å be- 

 stämmandet af de lånsökandes relativa tillströmning till stats- 

 l)anken äfvensom privatbankerna, så hafva desamma äfvenså, 

 på grund af lånevilkorens olika stränghet i öfrigt, ådagalagt 

 sig ega en mycket olika förnuiga att draga till banken sär- 

 skilda arter af kreditpapi»ei-. 



Diskontot liar i Finlands Bank regelbundet håUits lägre 

 än i luivatbankerna, ehuruväl de senare, såsom kändt är, åt 

 några betydande och solida kunder i)läga bevilja lika gynn- 

 samma räntevilkor som statsbanken. 



5 



