428 



gen. Fno.-isl. vb. vela p. ( J7 {=. våld) återför jag på 



urg\ * nCefiljan (i och för sig- kunde vela äfven förklaras ur 

 *uapljan, jfr. fvn. méla = got. ma/Ajan). Den 1 gg mö- 

 tande präsensformen uelar (Flateyjarbék II p. 364) kan 

 bero på felskrifning för valar (jfr Flat. II p. 408: ualon 

 ok ueinari) eller på förväxling med isl. vela (= vela) "be- 

 draga', vela um (= vela um) 'sysselsätta sig med', i hvilka 

 ord ljudöfvergäugen é >> é är ljudlagsenlig (se Kock. Ark. 

 XI, 140 f . : é > é mellan w och suprad. 1, r). Jämte valan 

 f. 'Jämren, Vehklage' (se ofvan) ange Ygf. och Fr. 2 en 

 form vélan, som dock icke är uppvisbar. För prat. af vb. 

 vcela {*wä j pljan) väntade man sig en form vélda, som äl- 

 ven angifves af Vgf. men icke är bevarad i lit. (det af 

 Vgf. cit. stället i Föstbroeörasaga 212 är identiskt med 

 Flat. II p. 364 med präs. uelar). Det i Heilagra manna 

 sogur I 104 s förekommande prat. vélaöi vore då en yngre 

 form, tillkommen förmodligen genom pävärkan från sido- 

 formen vdla (vdlaör). Beträffande tiexionsväxlingen i vdla: 

 vcéla (1. och 3. sv. konj.) hänvisar jag till följande paralle- 

 lism: fht. avalön (afalön) *viel zu schaffen haben, sich riih- 

 ren, arbeiten', fornvestn. afia (-aöa) 1) 'udfore, udrette', 2) 

 'tillveiebringe": fvn. efia. -Ida 'berede, istandbringe m. in.'. 

 till hvilket sistnämda verb äfven ett prat. efiadi är uppvi- 

 sadt (se Fr. 2 ) ; dubbelbilduingar af denna art. äro för öf- 

 rigt ganska vanliga i germ. språk: jfr got. hatjan: ahd. 

 hazzön, got. niapljati ahd. mahalen, fvn. méla: fht. maha- 

 lön (jfr ags. meeölan, madelian), got. rignjan: ahd. régonön 

 0. il. a. (se Wilmanns, D. Gr. II p. 65). Till denna ord- 

 grupp hör äfven fvn. Tcviövélinde n. 'smerte i Haven' (Heil. 

 manna sog. I 381), hvari -vélinde är ett denominativum. 

 bildadt sannolikt på ett adj. *véll < * iväplla- {= fht. 

 wädal 'pauper*), analogt med det stora flertalet bland de 

 fvn. abstrakten på -ende, -inde (om hvilka se Hellquist, 

 Ark. VII 20); jfr subst. véll n. 'a wailiug" (med val ok vei- 

 nan, Orkn. saga: Vgf.). Med anl. af den p. 91 berörda be- 

 tydelseutvecklingen i vdla, vdla 'jämra sig' hänvisar jag 

 ännu till fvn. veilan f. 'Jämren' at ett vb. *veila 'jämra 



