188 H. L. Sørensen. 



i det gjennemreiste Distrikt, ligesora over vidtstrakte Stræk- 

 iiinger i Vest for Fæmiin, for den langt overveiende Del 

 af Kvarts - Sandsten, hvoraf alle Høifj eldspartier ere dan- 

 nede, og som fordetmeste gaar over i tæt Kvarts — paa 

 den anden Side ogsaa undertiden i Graavakke eller Con- 

 glomérat. Kun i Trysildalen viser det underliggende Grund- 

 fjeld sig blottet, idet Dalbunden her til begge Sider be- 

 grændses af ganske steiltheldende Granitaase med ofte 

 særdeles jævne Aasrygge, indtil man kommer ^4 Mile nor- 

 denfor Trysil Kirke. Fra dette Punkt nordover kommer 

 Graniten kun paa den østre Side af Elven tilsyne, forlader 

 endelig den egentlige Trysildal og skyder med sine steilt- 

 gaaende Aassider op i Engersøens Bidal, ligeledes holdende 

 sig alene til østre Dalside, indtil Grundfj eldet endehg oven- 

 for lille Engersøen ganske forsvinder. Det er forøvrigt 

 kun at betragte som Undtagelser, at Fjeldsiderne styrte 

 sig steilt ned i Dalbunden, saaledes som Tilfældet er paa 

 begge Sider af Engersøen samt den øvre Del af Lørdalen. 

 Det Almindelige, især i de høiere Fjeldegne, er, at Dal- 

 siderne i Begyndeisen ganske langsomt hæve sig op fra 

 Dalbunden, og ofte tjene nedstyrtede Stenmasser til at for- 

 midle Overgangen til de høiere Fjeldsider. Som bekjendt, 

 og som jeg ovenfor har bemærket, gives der i denne øst- 

 lige Egn af vort Land Fjeldmasser, der hæve' sig op fra 

 de vidtstrakte Høifjeldsplateauer til en ret anseelig Høide. 

 Iblandt disse Fjelde maa man dog ikke vente at støde paa 

 overraskende Fjeldformer eller høitragende Tinder; men 

 Bjergmasser, der stige op fra en særdeles bred Basis, selv 

 med sine bratteste Sider ganske bedækkede med løse Sten- 

 masser, dannende paa sin øverste Flade en afrundet Top eller 

 langstrakt Ryg, ere de herskende P'ormer. Meget almin- 

 dehg er den Form, man her tillægger Benævnelsen „Vola"; 



